378 



som svensk på kalkhällarae vid Stenkyrka på Gotland och beskref den 

 först i Gotlands-resan (sid. 177). Det närmare växstället var likväl 

 länge obekant. 



Några gamle botanister kallade växten Herba fumana, hvadan dess 

 artnamn. 



XLVI. VIOLÄRIEI. 



I. Tlola L. 



Foderbladen 5, alla med ett kort-öronlikt bihang vid basen. Kron- 

 bladen 5, det nedersta bredast och nedåt utdraget till en ihålig sporre. 

 Ståndarne 5, nästan stränglösa; knapprummen vidväxta det breda och 

 öfver dem bihangslikt nående, hinnaktiga bandets insida; knapparne sam- 

 manhängande med kanterna; de två nedersta strängarna hvardera med 

 ett i kronsporren inneslutet, svauslikt och körtelartadt bihang. Stiftets 

 spets tjock och genomborrad. Fröhuset 1-rummigt, 3-skaligt. — Mindre 

 örter (nästan alla mångåriga) med ensamma blommor på (rel.) långa, 

 2-skärraiga, i spetsen omkrökta skaft (hvadan blomman nästan hängande); 

 skärraarne mycket små. Bladen i knoppen inrullade med kanterna. 



a) Märket klotrundt-kruslikt, med den trånga öppningens under- 

 kant kort-läpplikt utvikt; under läppen, på sidorna, två ra- 

 der korta hår (pollensamlare). — Stjelk. 



1. Styfmorsvioleo 



(Viola tricolor L.) 

 blir vanligen omkring 3 — 5 tum hög och har hvitaktig, ettårig och 

 späd (men stundom öfvervintrande) rot, nästan upprat eller uppstigande, 

 3-kantig, spenslig stjelk, som icke sällan är delad i utbredda (stundom 

 rotslående) grenar, och naggsågade blad, de nedre hjertlikt-äggrunda, 

 de andra ovala eller lansettlikt-vigglika; stiplerna lyrlikt-pardelade, stora. 

 Blommorna äro vanligen nära | — 1 tum breda med de tre nedre kron- 

 bladen blåaktiga, hvita eller hvitgula och något violetta (stundom all- 

 deles violetta), nedtill raörkstrimmiga, gula och tätt småhåriga (o. 

 Sammetsvioler); de båda andra kronbladen äro merendels rent. vio- 

 letta. Men på åkrar (bland säden) och mycket torra ställen bli blom- 

 morna icke sällan dubbelt mindre, med antingen hvitgula och något 

 blå (0: V. bicolor arvensis m. m. T., V. arvensis Murr.) eller rent gula 

 eller nästan hvita blommor. 



