379 



Växer pä berg och bergsbackar, torra ängar, åkerkanter, gärden 

 och odlad mark i allmänhet; ymnig till Pite-Lappraark. — Utbr. ge- 

 nom hela Europa; i Caucasien, Sibericn, norra Amerika (New-York till 

 Georgien, Missouri och Arkansas). 



Blommar under hela sommaren (från medl. Maj) till slut. Sept., 

 men bäst i Maj, Juni och pä nytt i Aug., Sept., så länge marken är 

 bar; mognar från Juni. Odlas också, i många varieteter (med större, 

 mera välluktaude, till en del guldgula eller svartbruna blommor), i träd- 

 gårdar (0: Pensé). — Oravexlar mycket till storleken; på magra och 

 bara ställen stundom knappt mer än tumshög, på åkrar bland säden 

 icke sällan 5 — 10 tum; likaså till beklädnaden och blommans färger. 



Örtståndet är slemrikt och något bittert (krossadt har det svag 

 bittermandel-lukt), och verkar i större dosis emetiskt och purgerande 

 (blodrenande). Upptages i farmakopén och finnes således på apoteken 

 (0: Herba Jaceae pharra.). Det anses (såsom dekokt eller extrakt) 

 nyttigt i åtskilliga sjukdomar och särdeles mot ansigtsutslag (crusta 

 lactea, "hvita elden, mjölkskorf") hos små barn, då det också kan an- 

 vändas såsom pulver, kokadt med mjölk. — Om kronbladens saft pressas 

 genom linne, ger den en blå färg, som liknar lakmus. 



Redan de gamle botanisternas benämningar på denna växt hän- 

 tydde på dess vanligen trefärgade blommor. Hos FucHsius (1542) he- 

 ter den Trinitatis herba, hos Camerarius åter Jacea (hvadan det än i 

 dag brukliga officinella namnet) eller Flos trinitatis; DoDONaeus (1616) 

 kallade den Viola tricolor. Den är tecknad i Til-Landz' Icones (Herba 

 trinitatis). Den allmännaste benämningen pä arten är Styfraorsblom - 

 st er; mindre vanliga äro Skatblomster (Dalsland o. a.) och Sval- 

 bio raster (Jemtland), Blåvisil (Bohuslän) m. m. Vid benämningen 

 Styfraorsblomma "har man föreställt sig blomkronans största nedåt vända 

 blad som en styfmoder, de tvenne bakom detsamma varande foderbladen 

 såsom stolar, dem hon för sig sjelf begagnar; de båda små henne när- 

 mast sittande kronbladen, såsom hennes egna döttrar, hvilka hvardera 

 erhållit en stol, och de tvä större, uppåt vända kronbladen, såsom styf- 

 döttrar, hvilka tillsammans erhållit endast en stol" : R. Dybeck. 



b) Märket näbblikt och m. e. m. nedkrökt. 

 *) Blommorna luktlösa. — Stjelk. 



2. Storviolen 



(Viola elatior Fr.) 

 blir icke sällan 1 — 1| fot hög, är upprat, vanligen korthårig, genom 

 hårbeklädnaden något gråaktig, och har något hjertlikt lansettlika (ägg- 



