382 



Växer pfi backar (särdeles sandiga) och hedar, i södra och medlersta Sverige. Blommar 

 under Maj (eller redan i April, alltid tidigare äu de b;ida foreg ) och mognar mot slut. 

 Juni. — 3'r. nov. (var. caniuse). 



Hundviolen är utbredd genom nästan hela Europa, Caucasien, Si" 

 berien, Persien; på Canariöarne, Island, Grönland, i Canada. Den sak- 

 nar visserligen Luktviolens vällukt, men kläder i stället sin resligare 

 och mera greniga stjelk samtidigt med vackra både blad och blommor, 

 så att den icke sällan bildar riktiga små täcka buketter der den växer. 

 — Fröhuset hos denna och andra stjelkade Violer öppnar sina tre 

 skal (väggar) något innan fröen äro alldeles mogna och liksom för att 

 låta dem sola sig och kunna riktigt mogna. Då sluta sig skalen åter 

 till hvarandra med den styrka, att fröen slungas icke sällan hela alnen 

 eller längre bort. Tomma, skiljas skalen åter och affalla slutligen. Men 

 hos de stänglade Violerna i allmänhet sänkas slutligen fröhusen till 

 marken, der de mogna och lemna sina frön. 



Hundviolens "rot" har något eraetiska och purgerande egenskaper. 

 Af dess blommor lärer väl violsirup kunna beredas, liksom af Luktviolens,' 

 men får icke samma behagliga lukt och smak. De under Hundviolen 

 här inbegripna arter kallas vanligen med ett gemensamt namn Skogs- 

 violer (Viola martia inodora silvestris Bauh., Viola silvestris Rudb. 

 1666), i Upland Kälblomster, d. v. s. mycket tidig vårblomma; den 

 "blånar redan de första vårdagarne tätt invid marken" (Dybeck). Be- 

 nämningen Hundviol torde häntyda antingen på växtens, liksom hun- 

 dens, utomordentliga rikedom på varieteter ("planta canino more varia" 

 : Fr.), eller på en viss underlägsenhet i egenskaper då den jemföres 

 med Luktviolen. Dybeck anmärker att Skogsviolen "lider brist på 

 namuj men är väl känd af bondgummorna, hvilka, då de mena mjölken 

 vara "förgjord", igenom örten sila densamma, troende att det onda 

 derigenom afhjelpes". 



Både i sina Novitier och deras Mänt. III granskar Fries de un- 

 der benämningen Hundviol inbegripna arterna och meddelar kritiska an- 

 märkningar till deras synonymi och historia. 



**) Blommorna välluktande. Stängel om våren, sedan stjelk. 



0. Underviolen 



(Viola mirabilis L.) 



är strax på våren stjelklös och har då kronade, blåhvita och violett- 

 ådriga, nästan alltid sterila (ståndar-) blommor på bladlösa stänglar 

 från roten; sednare utvecklas iippräta, ensidigt håriga, trekantiga, slut- 

 ligen qvarters- eller fotshöga stjelkar med vanligen kronlösa och frö- 



