383 



alstrande blommor på korta skaft i de öfre bladvecken. Bladen äro 

 bredt-hjertlika (de nedre nästan njurlika), kort spetsade, smånaggade, 

 2 — 3 tum breda; stiplerna nästan helbräddade; 3 foderblad större, 

 spetsndt-aflånga. Fröhuset är trubbigt med udd. 



Växer i lundar och på buskiga eller bergiga skogsängar, mindre 

 allmän och i norra Sverige temligen sällsynt. — Utbr. Skandinavien, 

 medlersta och östra Europa, norra Italien. 



Blommar pä stängel från slut. April till mot slut. Maj, på stjelk 

 i Juni och mognar sedan snart. 



Underviolen uppräknas i Linnés Flora Rybyensis ( Ryby i Vester- 

 hanninge) i hans Amoenitates, 8:e del. Dess rot (rotstock) har pur- 

 gerande och eraetiska egenskaper. 



Namnet Underviol häntyder dels på växtens olika vår- och som- 

 mar-tillstånd, dels på det egendomliga att dess, såsom det tyckes, bättre 

 utbildade blommor (vårblommorna) borttorka utan att sätta frukt, då 

 deremot de mindre utbildade blommorna (sommarblommorna) lemna 

 ymnigt med frön. För växstället kallas den också Lund viol. 



***) Blommorna välluktande eller luktlösa, alltid på bladlös stän- 

 gel. Utom de tidigare, kronade, blommorna utvecklas, på korta och 

 till marken tryckta skaft, andra senare, mycket små ogh kronlösa ( men 

 fröalstrande). Bladen tillväxa mycket efter blomningen. 



7. Lnktviolen 



(Viola oilorata L ) 



har talrika, krypande rotskott (grenskott), njurlikt-hjertlika, naggsågade, 

 slutligen nästan glatta och glänsande blad, raörkvioletta och välluktande 

 blommor på 1^ tum långa stänglar. 



Växer i lundar o. a. i södra och medlersta Sverige, men knappt 

 ursprunglig annorstädes än på Öland (och i Skåne), utan utkommen ur 

 trädgårdar, der den odlas för sina utmärkt välluktande blommor. — 

 Blommar i slut. April eller börj. Maj. — (Vid Messina på Sicilien 

 samlade förf. Luktviolen blommande redan mot slut. Febr.). — Utbr. 

 hela Europa undant. det nordligaste; i Caucasien, södra Siberien. 



Luktviolens rot (rotstock) är emetisk (uppväcker kräkning) och 

 purgerande. Blommorna användas till Violsirup, som nyttjas mot hosta 

 och torsk (aphtpe) hos barn. Härtill böra egentligen endast kronbladen 

 tagas, hvilka blötas, stötas lindrigt och silas; det silade kokas sedan 

 med tillsatt socker. God och väl förvarad violsirup är rödaktig eller 

 violett. Fröen, stötta med vatten (blandningen silas och socker till- 

 sättes), laxera lindrigt och verka på urinvägarne. — Blommornas lukt 



