385 



violen (ehuru med ?). Fries uppställde den såsom egen art i sina No- 

 vitier (andra uppl.) och belyste den närmare. 



c) Märket snedt-skållikt eller tvärt. Stängel och rotstock. Bla- 

 den utväxa mycket efter blomningen. 



* V. uliginosa Schrad. växer pa tidtals öfversvämmade, gräsiga stränder (endast 

 vid Dalelfven och åar i Kalmar-län), blommar i Maj, Juni och mognar börj. Juli. Hart- 

 man upptäckte växten (såsom svensk) vid Dalelfven nära Söderfors bruk, 1835 (Skand. 

 n. 3 uppl.). Jfr 8 och 9 uppl. (C. Hartman). 



* V. suecica Fr. växer pä dyiga eller gräsiga och skuggiga stränder (sälls.) och 

 blommar från börj. Maj till mot slut. Juni och mognar sedan. Bladen m. e. m. bredt 

 hjertlika. — Fries upptäckte arten i vestra Småland och upptog den i Nov. mänt. II 

 såsom V. epipsila Led., men fann se'dan att den var ny och kallade den (Summa veget. 

 scand. II) V. suecica. 



10. Rärrviolen 



(Viola palustris L.) 



har smal, nästan trådlik, krypande och delad rotstock, rundadt-njurlika, 

 glest och svagt naggade, släta men tydligt ådriga, glatta och glänsande, 

 slutligen något läderartade blad och blekgridelina, violettådriga (stan- 

 dom hvita), små blommor på 2 — 3 tura höga skaft. 



Växer i kärr, på kärrängar och andra sänka gräsmarker (allm.). 

 — Utbr. nästan hela Europa (undant. Portugal, Italiens öar, Grekland, 

 Turkiet); i Siberien, Kamtschatka; norra Amerika (Hvita bergen, New- 

 Hampsh., Klippbergen, Oregon). 



Blommar i Maj till medl. Juni; mognar under sommaren. 



MoRisoN (1680) benämnde denna växt Viola palustris rotundifolia 

 glabra. — Linné anmärker i Flora suec. att blomskaften hos Kärrviolen 

 äro trinda eller något plana, icke kantiga såsom hos de andra undant. 

 Luktviolens. 



* V. epipsila Led. växer i åtskilliga landskap men är i allmänhet mycket spridd- 

 Först funnen (som svensk) af v. Dyben i Skåne (»: V. se an i ca Fr. Nov. maut. III 

 och Summa I). 



d) Märket platt, nästan tvåläppigt; stiftet från nedkrökt bas 

 vinkligt uppkrökt. 



11. Fjellviolen 



(Viola hiflora L.) 



är nästan alldeles glatt och har fjällig, kort krypande eller sned rotstock 

 med långt skaftade blad, slankig, nästan trådsmal och en- eller två- 

 bladig, merendels tvåblommig, vanligen endast 2 — 3 tum lång stjelk, 



25 



Nyman. Si>. Fanerog. 



