390 



stärker den sålunda erliållna tunna tätmjölken genom vidare utblaudning, 

 enligt vissa reglor, tills den blir alldeles tjock eller tät, med sötaktig 

 smak. Med något litet sådan mjölk kan man sedan (såsom under 

 Fetörten omtalats) bereda vanlig mjölk till tätmjölk, hvarföre man bru- 

 kar förvara "tätämne" öfver vintern tunnt utbredt på ett kärls botten 

 och torkadt. — Den klibbiga vätska, som bladen utsöndra, säges ock 

 kunna borttaga vårtor och liktornar. Benämningen Silhår (J. M.) hän- 

 tyder på det gamla bruket att lägga örten på rajölksilen för att för- 

 bättra mjölken, särdeles då korna ätit svarapar (Boleti), som göra den 

 elak och seg. Alla Daggörterna äro något syrligt skarpa, bittra, och 

 lära draga bläsor. Den vätska, som körtelhåren utsöndra, är seg och 

 klibbig och kan utdragas i hårdnande trådar. 



Rörande Drosera-arternas karakteristik och synonymi har sednast 

 Fries meddelat åtskilliga upplysningar. 



XLVIII. CARYOPHYllEiE. 



I. SILENAGE£. 



Fodret sambladigt (pipen lång). Ståndarne på den ra. e, m. tyd- 

 liga pelare, som uppbär spiran (o: carpophorura), eller nederst samman- 

 växta till ett nämnde pelare vidväxt rör. 



1. LYCHNIDE^. 

 Fodret sömribbadt. Stiften 5 — 3. Fröhuset 5-, 6- eller 10-tan- 

 dadt. Fröärret i kanten; grodden krökt kring hvitan. 



1. ilsrostemnia L. 



Fodret klufvet; pipen läderartad, högt-10-ribbad; brämet bladartadt, 

 stort, slutligen lossnande. Kronbladen utan bihang, hela (hos vår art). 

 Stiften 5. Fröhuset 5-tandadt, 1-rumraigt. — Blommorna enstaka. 



1. Åkerklätten 



(Agrostemraa Githago L.). 

 En ettårig, merendels nära alnshög, temligen gråaktig och tätt 

 hårig ört med icke många men stora och vackra blommor. Bladen 

 äro nästan jemnsmala, spetsade. Kronbladen äro vanligen något kor- 

 tare än fodret, nära Ii tum långa, klart purpurröda (o: Eödklätt, 



