393 



Växer på muUrika skogsängar, vid skuggiga bäckar och bergsidor, 

 i lundar, särdeles i bergs- och skogstrakter, såsom i Norrland. — 

 Utbr. nästan hela Europa undant. det sydligaste (Portugal, södra Ita- 

 lien och Italiens öar, Grekland, Turkiet, södra Ryssland); i Siberien. 



Blommar nästan hela sommaren (från börj. Juni, tidigare än 

 Ängslysan); mognar under Juli och Aug. — Omvexlar med bredare 

 (ovala) och smalare (lansettlika) blad. 



Med sina temligen stora, vackert röda blommor, är Skogslysan 

 en rätt prydlig växt; dertill uppträder den gerna sällskapligt. Såsom 

 vi redan omnämnt, inbegrep Linné både denna och föregående art un- 

 der sin Lychnis dioica, ett namn, som med skäl kan tillkomma dessa 

 växter, hos hvilka tvåkönade blommor äro så sällsynta att Linné ansåg 

 sig, då han på en excursion åt Jumkil (1752) "med mer än hundra 

 botaniska lärlingar" erhöll sådana, böra särskildt demonstrera dem, "på 

 det ingen skulle betvifla deras tillvaro" (Fl. suec). 



c. Wahlbergella Fr. Foderpipen slutligen uppblåst. Kron- 

 bladen tvåklufna, små och trattlikt-samstående. Fröhuset 1- 

 rummigt, 10-tandadt. Fröen hinnkantade. — Fjellväxter. 



4. Foderlysan 



(Lychnis apetala L. — Wahlbergella apetala Fr.) 

 är, då den börjar blomma, vanligen knappt mer än tumshög, men blir 

 slutligen 5 — 6 tum eller (mogen) ändå högre. Bladen äro jemnsmalt- 

 lansettlika, 2 — 3 linier breda, nästan glatta. Stjelken (eller stjelkarne) 

 är 1- (sällan 2-)blommig. Blomman lutar eller nästan hänger, och har 

 slutligen mycket stort och uppblåst, äggrundt, starkt strimmigt och 

 ådrigt foder, hvari de andra blomdelarne äro dolda (hvadan namnet); 

 endast de nästan hvita kronbladen äro i början något synliga. Fröhuset 

 är upprätt, omkring | tum långt; fröen bruna, rundadt-njurlika, upp- 

 svälldt-kantade. 



Växer på och vid fjellens bara sidor och deras sandiga eller gru- 

 siga sluttningar, i Lule- och Torne-Lappmarker (stundom ymnig). — 

 Utbr. Norge, Spetsbergen, Lappland, arktiska Eyssland, Siberien. 



Foderlysan är en bland de utmärktaste arter inom hela sin ord- 

 ning. Linné upptäckte växten under sin lappska resa och beskref samt 

 tecknade den (nästan mogen) i Flora lapponica (han nämner den re- 

 dan i Florula lapponica). Den är, säger han, "en särdeles växt med 

 flera väsentliga egenheter: stjelk utan grenar, ensam blomma, krona 

 och ståndare mycket kortare än fodret, ty alla blomdelarne sitta i dettas 

 botten så att inga äro synliga". Då man ser den under dess egentliga 



