404 



1. ToppfäDtingen 



(Gypsophila fastigiata L.) 



är mångårig, bildar genom den greniga rotstocken temligen breda tuf- 

 vor, och liar merendels 6 — 10 tura höga, nedtill nedtryckta, vid lederna 

 gråblå stjelkar, hvilka upptill dela sig i körtelhåriga grenar, som bilda 

 vanligen täta och nästan jemntoppade blomvippor. Bladen äro jemn- 

 sraala, trubbade, något köttiga, endast ^ linie breda. Blommorna äro 

 talrika; kronbladen rent hvita, knappt 2 linier långa; ståndare och 

 spira längre än kronan. 



Växer på Olands och Gotlands torra kalkhällar samt sällsynt på 

 sandiga backar och stränder i Skåne, Dalarne och på Gotland; hos 

 sandväxten (o: G. arenaria Kit.) äro blommorna glesare. — P. ö. utbr. 

 Finland, raedlersta och södra Ryssland, Tyskland, Österrike, Ungern, 

 Siebenbiirgen, Dalmatien. — Blommar i Juli, Aug. 



Toppfäntingens rot renar linne och ylle, liksom såpa, om de kokas 

 med densamma (L.). Färsk smakar den först sötaktigt, men blir sedan 

 bitter och sammandragande; länge tuggad alstrar den mycket slem i 

 munnen. 



Linné upptäckte denna art (som svensk) på Stora Carlson och 

 bcskref den närmare i Gotlands-resan (sid. 283). Med hänsyn till dess 

 växställe (stenig kalkmark) kallade Thalius (1588) densamma Symphy- 

 tum petroeum eller Gypsophyton minus. 



2. Murfäntingen 



(Gypsophila muralis L.) 



är ettårig, vanligen endast 2 — 4 tum hög, spenslig, mångbloramig och 

 månggrenig; grenarne utstående, gaffellikt delade. Bladen äro syllikt- 

 jemnbreda. Blommorna enstaka på härsmala skaft ur grenvecken, små. 

 Kronbladen äro rödletta. 



Växer på grus- eller sandmark, på torra åkrar och gärden, vid 

 vägar, i södra och medlersta Sverige. — Utbr. genom Europa undant. 

 det nordligaste, vestligaste och sydligaste; i Caucasien, Siberien. 



Blommar i (Juni,) Juli (och Aug.); mognar i Juli och Aug. — 

 Blommorna äro öppna endast då solen skiner. 



Hos Bauhin (1671) heter växten Caryophyllus minimus muralis. 



II. ALSINÅCE^. 



Fodret mest 5-bladigt eller nästan 5-bladigt (sällan 4-bladigt). 

 Kronbladen mest 5, stundom 4 eller inga. Ståndarne pä en körtel- 

 bärande disk i blommans botten. — Fröhuset 1-rummigt. 



