409 



5. Gräsnarven 



(Stellaria graminea L.) 

 är mångårig, slankig, mereudels 1 — 1^ fot hög, klart grön, och har 4- 

 kantig, vanligen långt och m. e. ra, utbredt grenig stjelk, nästan jemn- 

 sraala eller jemnsmalt-lansettlika, temligen bredbasiga, glänsande, knappt 

 Ii liuie breda blad och vanligen talrika blommor, hvilka bilda en stor 

 och gles, utbredt-klynnedelad, hinnskärmad vippa, och äro nästan dub- 

 belt mindre än hos Kärrnarven. Foderbladen äro lansettlika, 3-nerviga, 

 vanligen knappast 2 linier långa. Fröhuset är nästan ellipsoidiskt. 

 Fröen äro knottriga. 



Växer på torrare ängar, betesmarker, backar och annan gräsmark, 

 på gärden och åkerrenar, vid vägar (allm.). — Utbr. nästan hela Eu- 

 ropa undant. södra Italien och Italiens öar, Grekland; i Caucasien, 

 Siberien. 



Blommar bäst under Juni och Juli, men också senare, icke sällan 

 ända till långt ini Oct.; mognar från Juli. — Bladen (och skärmbladen) 

 äro icke sällan hårbräddade vid basen. — Blommorna äro, liksom hos 

 Kärrnarven, dels ståndarväldiga (o: med stora, rödrajöliga ståndarknappar, 

 kronan nästan dubbelt större än fodret), dels spirväldiga (o: ståndar- 

 knapparne små och gulmjöliga, kronan knappt eller icke större än fo- 

 dret). — Oravexlar (i Lappland) med stadigare stjelk, lansettlika (kor- 

 tare) blad och endast några magra blomgrenar, mest ur bladvecken (o: 

 S. juncea Fr. Mänt. III). 



TouRNEFORT benämnde (1719) Gräsnarven Alsine pratensis gra- 

 mineo folio angustiore. Linné förenade under sin St. graminea (fl. 

 suec.) både denna (hans «) och föregående art (hans |3). 



6. SkogSDarven 



(Stellaria Friesiana Ser.) 

 är mångårig, omkring fotshög, och liknar temligen den vanliga Gräs- 

 narven (föregående art) men är slankigare, bräckligare, sträfvare och till 

 alla delar spensligare än denna. Bladen äro långa (de nedre icke sällan 

 2 tum), tunna, jemnsmalt-lansettlika, m. e. m. smalbasiga, nedtill m. e. m. 

 hårkantade. Blommorna äio mindre än hos föregående och bilda mera 

 sidovippor. Foderbladen äro mycket svagt 3-nerviga (torra starkare), 

 lika långa som kronbladen. Fröen släta eller något skrynkliga (icke 

 knottriga), bruna. 



Växer i skogar och fuktig skogsmark, i fuktiga lundar, helst vid 

 ruttna trädstubbar, på betesmarker kring buskar, i allmänhet mindre 

 vanlig, men blir stundom ymnig, såsom i vestra Smålands bokskogar. 



