410 



— F. ö. endast i Norge, Finland, raedlersta Ryssland, Tyskland (Lauen- 

 burg, Sudeterna), Tyrolen. 



Blommar mest i Juli, Aug.; mognar mest i Aug. — Oravexlar 

 icke sällan med 4-stiftade blommor. 



Fries upptäckte denna utmärkta art vid Femsjö i Småland och 

 beskref den i sina Novitier (l:a uppl., 1817) under namnet St. longi- 

 folia (under hvilket namn han också närmare skildrar den i Svensk 

 Botanik) emedan Bauhin upptagit växten såsom Alsine longifolia m. m. 

 Men emedan MtJHLENBERG redan beskrifvit en annan nordamerikansk 

 art under samma namn, har detta icke kunnat bibehållas, utan begagnar 

 man vanligen det af Seringe till den svenske upptäckarens och bestäm- 

 marens ära gifna. Jfr likväl Fr. Nov. Mänt. III. Lindblom lemnade 

 också (i Phys. sällsk. tidskr.) bidrag till artens karakteristik. 



7. Rällnarven 



(Stellaria iiliginosa Muir.) 

 är ettårig, slankig, blåaktigt blekgrön, med 4-kantiga, svaga och bräck- 

 liga, m. e. m. utbredda, vanligen omkring 5 (stundom 10) tum långa 

 stjelkar. Bladen äro nästan lansettlika, icke sällan nära 4 linier breda, 

 något köttiga, vid basen hårkantade (svagt), i kanten ofta vågiga. 

 Blommorna äro små och bilda vanligen små och glesa, hinnartadt- 

 skärmade bladvecksvippor (stundom äro de nästan ensamma). Foder- 

 bladen äro nära 1^ linie långa, svagt-nerviga, hinnkantade, mer än 

 dubbelt längre än kronbladen. Fröhuset är äggrundt; fröen äro knottriga. 



Växer vid källor och renare vattendrag, i kärr och våt skogs- 

 mark, icke sällsynt särdeles i södra och (delvis) medlersta Sverige (men 

 saknas i Lappland). — Utbr. genom Europa undant. det allra nord- 

 ligaste samt Italiens öar, Grekland; dessutom i Caucasieu, Siberieu och 

 Japan (S. undulata Thb. enligt Fr.), i norra Amerika. 



Blommar i (Maj,) Juni och Juli; mognar från börj. Juli. 



Hos denna (och nästa) art bildar blommans botten en spetsig 

 pip, i hvilken fruktämnet är nedsänkt (till omkring midten), hvarigenom 

 ståndarne (och kronbladen) äro mera perigyna än hos de andra ar- 

 terna och Alsinacese i allmänhet, hvilket förledde St. Hilaire att på 

 närvarande art grunda ett eget slägte (o: Larbrea). Men detsamma 

 äger också, ehuru i mindre grad, rum hos både n. 6 och n. 9, lika- 

 som, men ännu otydligare, hos alla andra slägtets arter, ja KoCH anser 

 att alla Alsinacese egentligen "böra räknas till perigyna växter". 



Linné betraktade Källnarven endast såsom en varietet till Gräs- 

 narven (o: S. graminea y). Murray uppställde den som egen art (1770). 

 Hos TABERNseMONTANUS heter den ganska passande Alsine fontana. 



