417 



bladen endast något öfver linielånga, längre än de urnupna eller tan- 

 dade kronbladen. Ståndarne 5. Fröhuset är rakt eller nästan rakt, 

 äggrundt-trindt, nästan dubbelt längre an fodret. 



"Växer på torra, öppna backar, magra gärden och åkerrenar i södra 

 och raedlersta Sverige, allmän och sällskaplig. — Utbr. genom Europa 

 undant. det allra nordligaste och Portugal, Spanien, Italiens och Grek- 

 lands öar; i Barbariet, Caucasien. 



Blommar i April, Maj; mognar mest redan i Maj och borttorkar 

 sedan snart. — Förekommer stundom tunnt hårig, ja på ett ställe i 

 Blekinge alldeles glatt, spensligare (o: C. macilen tum Aspegr.). Denna 

 varietet är ganska utmärkt; Fries kallar den "varietas nobilissiraa" och 

 säger att den bibehåller sig vid odling. — Blommorna lära stundom 

 bli fyrtaliga. 



Linné anmärkte denna art i Skåne och Småland (ymnig) samt 

 på Polacks-backen vid Upsala. Han skildrar den bra i sin Flora sue- 

 cica ed. II. Redan Bromelius upptager växten (i Chloris gothica). 



7. Fyrståndrade Hönsarven 



(Cerastium tetrandrum Curt.) 

 är ettårig, 2 — 4 tum hög, klibbigt-körtelhårig, temligen spenslig, gles, 

 nästan armlikt grenig. Bladen äro smalt elliptiska, de nedre nästan 

 spadlika; skärmbladen stora (de nedersta större än de närmaste bladen), 

 bredt-äggrunda, äggrundt-ovala, elliptiska eller nästan rundade, alldeles 

 gröna. Kronbladen urnupna, kortare än fodret. Ståndarne och de an- 

 dra bloradelarne äro vanligen 4. Fröhuset är vanligen 8-tandadt, knappt 

 längre än fodret. 



Växer på Bohusläns öar (vid Göteborg). — F. Ö. på Slesvigs 

 vestkust, på Hollands, Englands och Skottlands kuster, på Frankrikes 

 vestkust, Spaniens nordkust. 



Blommar i Maj. — Förekommer stundom med 5-taliga blommor. 



En högst utmärkt art, som till blommornas fyrtal liknar en Sa- 

 gina. Smith räknade den också till detta slägte och kallade den S. 

 cerastoides, under det Reichenbach på densamma grundade ett nytt 

 (Esmarchia). Hos oss har Lindeberg genom sina undersökningar och 

 sin kritik (Novit. Fl. Suec. 1858) gjort denna art riktigt känd äfven 

 som svensk. 



Fries anmärker (i Novitierna) att det råder en på sitt sätt ganska 

 märklig analogi mellan de sraåblommiga Cerastii-arterna och en del ar- 

 ter i slägtet Myosotis, med hvilket de gamle botanisterna förenade de 

 förra i anseende till deras likhet i hårighet, blad m. m. Sålunda mot- 

 svarar C. vulgatura M. silvatica, C. viscosura M. arvensis (intermedia), 



Syman. Sr. Faneroa, ■• ' 



