418 



C. strigosum M. hispida, C. glutinosum M. versicolor, och C. semide- 

 candrura M. stricta. De likna hvarandra dessutom till varaktighet, 

 blomningstid och växställen (så att de till och med icke sällan växa 

 blandade). — Alla arterna kunna omvexla med eller utan körtelhår 

 utom C. glutinosum., som alltid har sådana. 



9. Molosteitm L. 



Fodret 5-bIadigt. Kronbladen (smala) endast smånaggade eller 

 nästan 3-tandade (snedt-urnupna). Ståndarne 3( — 5). Stiften 3. Frö- 

 huset uppbristande med 6 tillbakakrökta tänder. 



1. Sandarven 



(Holosteum umbellatum L.). 



En ettårig, blåaktigt grön, merendels 3 eller 4 tum hög, temli- 

 gen spenslig och nästan glatt ört med ovala eller äggrundt-lansettlika 

 blad och flockvisa, hvita eller något blekröda blommor. Stjelken eller 

 stjelkarne äro upptill bladlösa, men klibbhäriga, omkring 5-bloramiga, 

 med ett litet svepe af nästan äggrunda fjäll. Blommorna äro temligen 

 slutna. Fröhusen äro äggrundt elliptiska och hänga nedåt; fröen plattade 

 (sköldlika). 



Växer på torra, sandiga marker, gärden och åkerrenar i Skåne, 

 på Oland och (jotland och ett par ställen i Blekinge. — Utbr. nästan 

 hela Europa undant. det allra nordligaste och Skottland, Irland, Corsica, 

 Sardinien, Greklands öar; i Algerien, Syrien, Caucasien. 



Blommar i April (stundom redan i Mars), Maj. 



"Naturen", anmärker LECoa, "uppenbarar också i sina obetydligaste 

 och obemärktaste alster skaparens allt ordnande makt. Men sådana, 

 mindre ansenliga, växter väcka knappt någon annans uppmärksamhet än 

 botanistens; så ock den tidiga Sandarven. Redan under vintern ser man 

 dess små bläaktiga och icke sällan något rodnande bladrosetter, hvilka 

 snart alstra en stjelk, krönt med en liten flock, hvars blommor, ännu 

 tveksamma och slutna, hänga mot stjelken, på sina långa, ledade skaft. 

 Men solen, genom en af sina strålar, har utsatt bröllopstiraraan. Den 

 äldsta blomman höjer sig och lemnar sina systrar; hon öppnar för ljuset 

 sitt foder och sina kronblad. Ett moln bortskymmer solen eller ett 

 oväder uppstår; blomman sluter sig och återtager sin förra ställning. 

 Följande dagen, om solen åter kallar, är der en syster som svarar, 

 lyser en stund och bortgår, sedan en tredje o. s. v. ända till dess alla 

 blommorna utslagit. Fröhusen intaga sedan samma plats som knop- 

 parna. De utväxa hastigt, och då de äro mogna, uppreser det rörliga 

 skaftet dem i samma ordning sora förut blommorna. De öppna sig 



