421 



blomgrenarne (o: egentl. blomskaft nästan saknas). Bladen äro nästan 

 tunglika, trubbiga, nervlösa; blomgrenarnes nästan tegeilagda, I linie 

 breda. Foderbladen äro äggrunda, svagt-3-nerviga, kortare än kron- 

 bladen och fröhuset. Ständarne långa. 



Växer i Lule-Lappmark, pä fjellet Lilltokins branter. — F. ö. i 

 Norge och Skottland, på Island. 



Wahlenberg upptäckte denna art (som svensk) och skildrade den 

 (med anmärkningar) i sin Flora lapponica. 



2. ALSINE^. 

 Fröhusets tänder eller skal lika många som stiften. Kronbladen 

 nästan alltid hvita. — Stipler inga. 



ti. Honkenya Ehrh. 

 (Hallanthus Fr.)- 

 Fodret 5-bladigt (köttigt). Kronbladen hela. Ståndarne 10. Stif- 

 ten 3. Fröhuset (nästan klotrundt 6-ribbadt) länge köttigt, slutligen 

 3-skaligt (till omkring midten), med läderartade skal. Fröen endast 

 3 — 5, men ganska stora (relativt), nästan ägg- eller päronlika. 



1. Saltarven 



(Honkenya peploides Ehrh. — Arenaria peploides L.). 



En mångårig, köttig, glänsande glatt ört med vanligen nedtryckt, 

 5 — 15 tum lång stjelk eller stjelkar, h vilka vanligen äro motsatt-gre- 

 niga (men ena grenen mindre) och tätbladiga med (korsvis motsatta) 

 ovalt-äggrunda blad, men också, särdeles då de äro längre (10 — 15 tum), 

 kunna bli enklare och glesbladiga, med smalare, nästan lansettlika blad. 

 Blommorna äro enstaka, på skaft från de öfre blad- och grenvecken, 

 nästan tvåbyggare. Foderbladen äro 1 -nerviga, trubbiga, hos de spir- 

 väldiga blommorna längre än kronbladen, hos de ståndarväldiga icke. 

 Vid de 5 yttre ståndarnes bas äro två (vid hvar) stora, nästan klot- 

 runda, perigyna körtlar. Fröen äro glänsande. 



Växer på sandiga hafsstränder. — Utbr. Skandinavien, Island, 

 Spetsbergen, norra och medlersta Eyssland, Brittanien, norra Tyskland, 

 Holland, Belgien, Frankrike, Spanien, Portugal. 



Blommar från medl. eller slut. Juni till Aug. ; mognar under Aug. 

 och börj. Sept. 



Hela växten är salt, luktar fisk, och åstadkommer bitter smak då 

 den tuggas, men lärer likväl, stufvad, kunna ätas som Portlake ( Portu- 

 laca), med h vilken den äger någon likhet i anseende till bladen, hva- 

 dan också Bachin (1671) kallade Saltarven Alsine litoralis foliis portu- 



