425 



SwARTZ upptäckte denna art samt beskref och tecknade den först 

 i Vet. Ak. handl. för 1789. Han nämner såsom växställen "Alingsås, 

 Orust (lieut. Gyllenhal), Torekow (Retzids), Halland (Osbeck)". Sedan 

 fann Fries den i Småland, Wahlberg vid Göteborg, Ahlöuist på 

 Öland o. s. v. Men Linné menar säkerligen denna art då han i Vest- 

 göta-resan säger "Spergula etc. n. 378 växte här på klipporna, men sig 

 sjelf så olik att vi knappt kände henne, om icke dess 5 pistiller röjt 

 henne etc." 



* Sagina nivalis Fr. (Spergula nivalis Lindbl.'. Mångårip, endast tumshög, 

 Tanligen tufvad och med nästan tegellagda blad (meu omvexlar med slaka och gles- 

 bladigare grenar). Bladen äro bredbasigt-syllika, spetsade, med udd. Blommorna små, 

 nästan uppräta; krou- och foderblad nära lika långa. — Viixer (sälls.) p.^ uagra Ijell i 

 Lappland och pä Helagsfjeilen i Herjedalen (uppt. pä fjellet Ripanes vid Torne-träsk .if 

 Fkistedt 18.5.3. Vet. Ak. Förh.). 



* Sagina saxatilis Wirnm. (Spergula saginoides Sw.). Svagt mångårig, med 

 kort (niistan från roten) utbredda eller en liten tnfva bildande, bladiga grenar, hvilka 

 bära de omkring 3/4 tum långa blomskaften. Bladen smalt-syllika, under kölade, nästan 

 uddlösa. Blommorna lutande, stundom fyrtaliga; kronbladen vanligen knappt kortare 

 än fodret, mera sällan mycket små eller inga. — Växer mest i fjelltrakterua (allm.), 

 men också i andra lägre nordliga trakter till Ångermanland (Täsjöberget) och Medelpad 

 (Liden socken). — Swartz (uppt. vid Areskutan) Vet. Ak. handl. 1789 (med fig.j, 

 Wahlenberg Fl. lapp. Wahlberg (och LaesTADius) Svensk Bot. Lindblom i Phys. 

 Sällsk. lidskr. 



b) Blommorna (typiskt) 4-taliga. Ståndarne vanligen 4. Kron- 

 bladen mycket små eller inga (Sagina L.). 



3. KrypDarven 



(Sagina prucnmbena L.) 



är egentligen ettårig, men blir varaktigare genora sina talrika, en eller 

 annan tum långa stjelkar, hvilka äro trådsmala, slaka, nedtryckta och 

 vanligen slå rötter nedtill. Bladen äro smalt (nästan syllikt) jemnbreda, 

 vanligen uddspetsiga, glatta, de nedersta gyttrade; i vecken icke sällan 

 mindre bladknippen (eller grenar). Blommorna äro nästan gröna, på 

 enstaka, från stjelkarnes både spets och sidor (vanligen ur bladknip- 

 pen) utgående, merendels omkring ^ tura långa, smalt trådlika, uppräta 

 blomskaft, hvilka mot frömognaden bli omkrökta i spetsen. Foder- onh 

 kronblad (stundom 5) äro trubbiga, men de sednare saknas icke sällan. 

 Ståndarne omvexla från 4 till 8, stiften 4 eller 5. 



Växer på barare gärden och betesmarker, stränder, fuktiga åkrar 

 och andra odlade ställen, vid vägar och diken, helst på sandig mark, 

 allmän och ymnig. — Utbr. genom hela Europa; i Barbariet, Cauca- 

 sien, Siberien. 



