427 



fii. !§|>ergula L. 



Fodret 5-bladigt. Kronbladen hvita. Ståndanie 10 eller 5. Stiften 

 5. Fröhuset bristande till omkring (nedom) raidteu; fröen runda, ra. e. 

 m. kantade. — Ettåriga örter med fria stipler och nästan trinda (trådlika) 

 blad, hvilka äro skenbart kretsvisa genom bladknippen i vecken; blom- 

 raorna i gles knippklase; stjelkar och grenar knöligt svällda vid lederna. 



1. Åkerfrylet (Åkerspergeln) 



(Spcrgula arvcnsis L.) 



ar mörkgrönt, klibbigt-körtelhärigt eller m. e. m. glatt, vanligen 5 — 10 

 tum högt (men oravexlar både mindre och större), temligen slankigt och 

 något vattigt. Roten är blekt-gråbrun, nästan lodrät, med utbredda 

 grenar. Bladen äro jemnsmalt-trådlika, rännlade på undre sidan och 

 kuUriga på den öfre. Ståndc.rnc vanligen 10, stundom (särdeles hos 

 mycket små exemplar) 5. Fröen äro nästan klotrundt linslika, med 

 emal, slät, ringlik (hinu)kant; deras disk är än hvitt- eller brunaktigt- 

 vårtig, än (hos en odlad var.) värtlös och endast svagt punkterad (svart). 



Växer på (sandiga) åkrar, åkerrenar och andra odlade ställen (som 

 ogräs), i dikeskanter, på sand- eller grusmarker, stränder (allm.). — 

 Utbr. genom nästan hela Europa; i Algerien, Siberien; inkoml. i norra 

 Amerika (Canada till Georgien). 



Blommar i Juli, Aug. ; mognar i Aug., Sept. 



Skulle man döma efter blotta utseendet, så blefve denna ört icke 

 bland de första, hvarpå man med sin uppmärksamhet föUe, ty växten 

 är nog klen och spinkug säger Bergius i sitt tal om svenska ängs- 

 skötseln. Åkerfrylet har likväl länge varit kändt som foderväxt, ehuru 

 det tidtals kommit ur bruk, emedan dess odling dels icke allestädes 

 lönar sig, dels också är förenad med åtskilliga olägenheter. Emellertid 

 utgör det, isynnerhet grönt, ett begärligt kofoder, som ger god och 

 ymni;^- mjölk och godt smör. Det kan också temligen lätt torkas till 

 hö. Odlad på någorlunda god jord, blir växten alnshög, glatt, större 

 till alla delar (o: "Spergula maxima"). Denna varietet och den s. k. 

 Spergula sativa (med hvitare och något bredare hinnkant på fröen) äro 

 bäst passande till odling. Åkerspergeln, säger Wahlberg, kan odlas 

 på all lätt jord, men på mager blir afkastningen naturligtvis mindre. 

 "Den fortkommer på en så lös sand, att ganska få andra örter der ut- 

 härda. Spergeln är egentligen en betesväxt, men som sådan af verk- 

 ligt värde, mindre för mängden af sin afkastning än för godheten deraf. 

 Den är en af de mest närande växter och synnerligen begärlig för 

 kreaturen. Mest begagnas den för får och kor, hvilka sednare derefter 

 leraua mycken och god mjölk, hvaraf ett särdeles godt smör viauea. 



