duga också till ättika och bräavin. Slutligen kan vederbörligen beredd ull 

 färgas violett med saften. Ora bären läggas i torra buteljer, hvilka en 

 stund nedsättas i kokande vatten och sedan korkas och hartsas väl, 

 hålla de sig länge, åtminstone i någorlunda god källare. Retzius be- 

 rättar huru de sålunda bibehållit sig ypperligt i nio år. — Den od- 

 lade buskens bär variera mycket: glatta och ludna, större och mindre, 

 gulaktiga, gröna och röda, tunn- eller tjockskaliga, runda och lång- 

 runda. Smak och mognadstid äro ock olika. Genom buskens omplan- 

 tering, t. ex. hvart femte år medelst afläggare, och tillbörliga ans, bli 

 bären tunnskaligare, större och saftigare, isynnerhet i god och lös jord 

 med soligt, dock icke mycket torrt, läge. — F. ö. är Stickelbärsbusken 

 ganska användbar till häckar. 



Vårsolen väcker Stickelbärsbusken redan tidigt, så att dess ny- 

 utvecklade blad bidraga att kläda våren i dess gröna skrud. Särdeles 

 på skyddade och soliga ställen fägnas ögat af den taggiga buskens 

 späda grönska, medan ännu marken omkring kan vara helt grå. Då 

 synas ännu de gulaktiga taggarna bra och bryta sig väl mot den hvit- 

 gråa barken och de lifligt gröna unga bladen. De sednare äro i 

 knoppen vikta i tre veck utmed de tre större nerverna, hvadan de 

 bilda 6 intill hvarandra lagda ytor. 



I Fuchsii Historia (1542) heter Stickelbärsbusken, med hänsyn 

 till sina krusiga blad, Uva crispa, hvadan dess artnamn. Namnet 

 Grossularia förekommer redan hos Ruellius (1537). 



b. Grenarna tagglösa. Blommorna i 5 — 00-bloramiga klasar. 

 (Ribesia). 



2. Svartvinbärs-busken 



(Ribes nigrum L.) 

 blir merendels omkring 2 alnar hög, med slaka och temligen utbredda 

 grenar. Bladen äro 3- eller nästan 5-flikiga, vanligen dubbelsågade, 

 under beströdda med pricklika, gula och glänsande körtlar. Blom- 

 klasarna äro glesa, hängande, sraåludna; skärmarna syllika. Foderbrämet 

 är kort-klocklikt, utvändigt småludet, vanligen brunaktigt; pipen körtel- 

 prickig. Kronbladen äro äggrunda eller elliptiskt-äggruuda, gulgröna 

 (eller blekt grönbruna). Stiften alldeles sammanväxta (o: si. Botryo- 

 carpum A. Rich.). Bären svarta, klotrunda, aromatiskt söta. 



Växer i fuktiga lundar och skogar, vid skuggiga stränder och 

 klippor, särdeles vid Torne Lappmarks elvar och i hela norra skärgården 

 ända till Stockholm; vid Mälaren, i Halland, Bohuslän och Skåne. 

 Odlas också allmänt i trädgårdar, då bären bli större än i vilda till- 



