ståndet och kunna variera alltid gröna. — Blommar i Maj till ini 

 Juni; mognar omkring medl. Juli. — Utbr. hela Europa utom det syd- 

 liga; Siberien. 



Svartvinbärs-busken utmärker sig genom sin hartsartade, egen- 

 domliga lukt, hvilken nästan liknar den hos vägglöss eller katt-urin och 

 är starkast hos bladen, emedan dessa, såsom vi sett, äro bäst försedde 

 med de körtlar, hvilka orsaka lukten. Bladen anses uretiska och så- 

 som bra svettmedel och användas till dekokt mot gikt och utslag (o: 

 Folia tenera Ribis nigri Pharm.). Helt nyss utslagna, kunna de lämp- 

 ligen nyttjas till thé i stället för ostindiskt. Bären, hvilka i Norrland 

 kallas Distron eller Tis t ron, i Halland Solbär, ätas allmänt både 

 råa och syltade med socker; kokas dessutom till gelé. De äro (ky- 

 lande och) antiseptiska (hindrande röta), hvadan deras användning i 

 medicinen (o: Baccoe llibis nigri Pharm.). Såsom mos och till gurgel- 

 vatten anses bären nyttiga i halsäkommor. Både godt vin och en god 

 sommardryck (^svartvinbärs-vatten] kan beredas af deras mörkröda saft, 

 hvilken förvaras på väl korkade buteljer och nyttjas till soppor o. d. i 

 hushållet under vintern. Genom saftens kokning med socker och brän- 

 vins tillsättning erhåller man den i vattuskräck berömda Svartvinbärs- 

 Ratafian. Friska blad och qvistar, lagda på bränvin, borttaga vid- 

 bränd lukt eller smak hos detsamma och ge det vacker färg. — Bu- 

 sken är lätt att plantera med rottelningar (i skugga). Upptages redan 

 i Bauhins Historia (1650) såsom llibes nigram (folio olente). 



3. Rödvinbärs-busken 



(Ribes rubrnm L.) 



blir 2 eller icke sällan 3 alnar hög, med temligen glesa, men stadigare 

 och mera uppräta grenar. Bladen äro trubbigt (3 — )5-flikiga, starkt 

 sågade, hos den vilda busken under ra. e. m. håriga (eller slutligen 

 glatta). Blomklasarna äro vanligen glesa, slaka och glatta; skärmarna 

 rundadt-äggrunda. Fodret är nästan skållikt (temligen platt), glatt. 

 Kronbladen äro spadlika, grönaktiga. Bären klotrunda, röda (sällan 

 hvita), sura. 



Växer i lundar eller stenig skogsmark, vid skuggiga berg, på 

 skogsängar. Odlas dessutom allmänt i trädgårdar. — Blommar i Maj 

 (, Juni); mognar med Juli. — Omvexlar, isynnerhet i Lappland och 

 norra Sverige, med ludnare blad och tätare och stadigare, småhåriga 

 blomklasar, brunaktiga blommor. — Utbr, Europa, det sydöstliga och 

 sydligaste nästan undantagna; i Caucasien, Siberien, på Kamtsohatka. 



Liksom de svarta Vinbären, användas också de röda mycket i 

 hushållet, isynnerhet, kokade med socker, som sylt eller till vinbärs- 



