6 



vatten såsom en kylande och läskande somraardryck. Syltade, eller 

 som gelé, äro de ganska utmärkta. För vinberedning äro de särdeles 

 tjenliga, hvarom äldre rön stå att läsa i Hushålls-Journalen 1776, Eetzii 

 Flora Oeconoraica o. a. I sednare tider har Revisorn i Riksbanken 

 C. M. Lindquist anställt lyckade försök med viners beredning af Ribes- 

 arternas bär (för desamma erhöll han 1836 Landtbruks-Akademiens "Meka- 

 niska Stipendium"). En af de pressar, hvilka han konstruerade för sagde vin- 

 beredning, utgör nu, sedan han å densamma gjort några för ändamålet nö- 

 diga förändringar, en bland botanister mycket spridd, särdeles praktisk växt- 

 press, bestående af tvenne brädskifvor, hvilka tryckas mot hvarandra 

 medelst ett tåg, som vindas kring en öfver den öfre på tvären anbragt 

 vals medelst en jernten, som trades i å samma vals borrade hål. — 

 Numera drifves sådan vinberedning fabriksmessigt och särskilt har, så- 

 som bekant, Liljeholmens vinfabrik visat sig kunna med fördel och i 

 större skala tillgodogöra såväl dessa "nordens drufvor" (Vitis vinifera 

 Ribes silvestris dicta etc. Rudb.) som Stickelbär o. a. Dessutom 

 lerana också de röda Vinbären ättika. Icke eller sakna de använd- 

 ning i medicinen utan nyttjas, såsom lösande, kylande, stillande och 

 antiseptiska (hindrande röta), i febrar, h vadan de sedan gammalt (o: Ri- 

 bes officinarum Bauh.) finnas på apoteken (o: Baccpe Ribis rubri 

 Pharm.). 



Också denna art planteras lätt med rottelningar och sticklingar. 

 Den odlade busken har i allmänhet större både blad och bär än den 

 vilda, och de sednare, hvilka omvexla röda, köttröda och hvita, ha en 

 behagligare syra än i vilda tillståndet. På Gotland och i Götarike 

 i allmänhet, åtminstone det sydligare, lära båda Vinbärs-arterna van- 

 ligen kallas Rips, Reps (Svart- eller Röd-). Den sistnämnda lärer i 

 Dalarna kallas Öbär. 



4. Måbärs-busken 



(Ribes alpinum L.) 

 blir vanligen 2 eller 3 alnar hög, med smärta grenar, är vanligen nä- 

 stan tvåbyggare (mångbyggare) och har mest 3-flikiga, starkt och ojemnt 

 sågade, under glänsande-glatta, ofvanpå tilltryckt-gleshåriga blad och 

 uppräta, körtelhåriga blomklasar, hvilka utvecklas samtidigt ur med bladen 

 gemensamma knoppar. Hanblommornas klasar äro gulare, icke sällan 20- 

 blommiga, men honblommornas vanligen endast 3 — 5-blommiga, grönare. 

 Blomskärmarna äro lancettlika, långa. Kronbladen spadlika, hvitaktiga. 

 Bären äro bredt-ellipsoidiska, gulröda, nästan smaklösa. 



Växer i bergiga eller steniga skogar och lundar, på skogsbackar 

 och -ängar, men icke i Lappland, icke i Bohuslän, Halland och Ble- 



