8 



Växer i lundar, skogar och skogsängar (isynnerhet fuktiga), på 

 skyddade stränder. — Blommar bäst under Juni till medl. Juli (mog- 

 nar i Juli och Aug.), men utvecklar också sednare, under nästan hela 

 sommaren, blommor, samtidigt med både mogna och omogna "bär", 

 något som annars icke äger rum hos våra träd men dereraot mycket 

 hos de vaiina ländernas. Icke sällan kan man nedtill på en gren se 

 mogna (svarta) bär, högre upp omogna (rÖda och gröna), och högst 

 upp blommor, som icke hinna utbilda bär. Bladen affalla tidigt. — 

 Utbr. nästan hela Europa utom Grekland, Italiens öarj Caucasien, vestra 

 och södra Siberien. 



Tostet (Jemtl.), eller såsom det också i de södra landsorterna 

 kallas Tröske, Torste eller Tros te, har skör, hvitgul ved (kärn- 

 veden rödaktig), hvilkens bräcklighet eller sprödhet gifvit anledning så- 

 väl till växtens italienska namn Frangola (hvadan Matthioli Frangula 

 och Linnés artnamn), som till den svenska benämningen Brakved (eller 

 Språk ved, emedan den sprakar mycket i eld). Också ha Brakvedens 

 kol länge ansetts för att vara de bästa till krutberedning (numera an- 

 vändas äfveu andra lösare träkol dertill). Barken är gröngul inuti 

 (o: Gotl. Gulbark) och mycket tjenlig att färga med, isynnerhet gult 

 på ylle; om ytterbarken bortskrapas och alun tillsättes, erhålles brand- 

 gult; med torr bark blir färgen brun. Brakvedbark (o: Cortex Fran- 

 gulae) är också ett bekant laxerraedel; innerbarken, isynnerhet rotens, 

 purgerar bäst; har isynnerhet berömts i vattusot; den torra barken är 

 mindre verksam än den färska. Liksom barken, kunna också "bären" 

 (Bohusl. Brägon, Brågon) och bladen nyttjas vid färgning (med olika 

 behandling lemna de gult eller grönt, t. o. ra. violett), antingen bären ensama 

 (mogna eller omogna) eller båda tillsammans; om t. ex. blad och bär 

 stötas, kokas med vatten och ullgarn kokas en stund i soppan, blir det 

 ljusgrönt. P. ö. lära bären laxera lindrigt och fröen vara diuretiska. Ve- 

 den lemnar ett vackert, till mindre snickar- och schatullraakar-arbeten 

 användbart virke, och de unga grenarna lerana vackra band till kannor, 

 bunkar o. d. Bien hemta honing ur blommorna. 



Tostet passar icke illa till häckar på lågländta ställen med skyd- 

 dadt läge, emedan trädet eller busken, i anseende till sina obetäckta 

 knoppar, lider af kölden på öppna marker. 



2. Getapeln 



(Rhamnus catharticas L.) 



har stadigare, manshög eller dubbelt högre växt, spärrade, starkare gre- 

 nar och vanligen torn(tagg)-spetsiga smågrenar; de nedre grenarna 

 äro icke sällan korsvis motsatta. Knopparna äro täckta. Bladen äro 



