15 



norra Sverige, Norge, Island, Grönland, Labrador, Brittauien, Pyre" 

 neerna och Frankrikes alper, Granada; Tyskland, Böhraen, Mäliren, 

 Siebenbiirgen, berget Delphi i Grekland. 



Liksom många andra fjellväxter, uppträder också Tufbräckan un- 

 der två, särdeles i sina ytterligheter olika, skepnader, den ena lägre 

 och stadigare, mycket tuvig och hopträngd, med nästan enkla stjelkar, 

 den andra högre (stundom stor som Knölbräckan) och spensligare, 

 glest-tuvad, med mera utbredda bladrosetter och grenigare, bladigare stjel- 

 kar. Den förra uppstår högre upp på fjelleu, på mera öppna ställen, den 

 sednare längre ned eller på mera skyddade. Löcstadius har väl teck- 

 nat båda i Svensk Botanik. Emellertid, anmärker Wahlenberg, sy- 

 nes denna art vara den tuvigaste bland Saxifragerna, isynnerhet på 

 sjelfva fjellen, "och det slutligen i högsta norden till den grad eller 

 öfvergående i en sådan hård knölighet, att Linné sjelf ej en gång 

 igenkände den utan skiljde densamma under namnet S. groenlandica." 

 Detta växtens bäst tuviga tillstånd (Sv. Bot. f. 3) skulle man kunna 

 likna vid den också för norden egna Polörten (Diapensia), "som väl 

 bildar de vackraste gröna tuvor eller dynor, liksom inbjudande att sitta 

 på, men som i verkligheten befinnas så hårda, att man snarare kan 

 stöta sig på dera." Dessa tuvor växa endast i omkretsen, så att de 

 nedersta och yngsta skotten bli de längsta; då sådana löstagas och 

 inläggas i samlingar, kan den, som icke sett växten i dess helhet, tro 

 sig ha att göra med en annan art (S. bypnoides). 



Linné påträffade icke denna art under sin lappska resa, och som 

 svensk kände han den endast genom P. Adlerheim (Torne-Lappm.) 

 och Dr. MoNTiN (Lule-Lappmark). Den förekommer först i andra 

 upplagan af hans Flora Suecica (med beskr.). Wahlenberg granskade 

 den närmare i Lappland och beskref den i sin Flora Lapponica, sed- 

 nare i Svensk Botanik. Sednast har Lindblom, i Physiogr. Sällsk. 

 Tidskr. L, utförligt beskrifvit växten (med anm.). 



* Saxifraga adscendens L. är tiiårig, utan bladskott vid roteu, och har tem- 

 ligen stadig, nästan rak och upprat stjelk, inskiiret-3 — 7-tandade blad och bvita (slun- 

 dom gula), tvåskärmade blommor. — Växer i Lappland, norra Sverige och på spridda 

 punkter i niedlersta. — Whlnb. Fl. Lapp., Liudbl. Phys. Sällsk. Tidskr. L 



8. Grusbräckan 



(Saxifraga tridactylites L.) 

 är tu- eller ettårig, utan bladskott vid roten, klibbigt-körtelhårig och m. e. m. 

 rödbrun, med 2 — 5 tum hög, spenslig, upprat, enkel eller långt grenig 

 stjelk. 'Bladen äro vigglika eller omvändt-äggrunda, fingerlikt inskurna 

 i 3 (eller 5) spärrade flikar, men de nedersta (på små exemplar icke sällan 

 alla) hela eller nästan hela och nästan lausettlika. Blommorna äro hvita, 



