22 



morna ntslå smånigom, och sedan bvarken sluta sig eller affalla kron- 

 bladen. Man har iakttagit att — hos norraalt utbildade blommor — 

 de båda ståndarkretsarne turvis närma sig märkena och aflerana pollen. 

 Först komma, på en gång, de ståndare, som svara mot foderbladen, af- 

 lerana sitt frömjöl och draga sig tillbaka; sedan komma, också på en 

 gång, de ståndare som svara mot kronbladen och göra detsamma. 



Växtens benämningar Taklök, Huslök (isl. Huslaukr), hän tyda 

 på dess saftighet (det isländska laukr lärer, utom lök, betyda saftig 

 växt i allmänhet). Enligt Dybeck skall den också kallas Kors k ål 

 (kål utmärker en saftig växt). Ett par äldre namn, Bockfläsk och 

 Fetgumma, syfta ock derpå. De gamle botanisterna kallade Taklöken 

 Sempervivum majus (etc.) och under detta namn fanns den också på 

 apoteken. 



3. Rlioeliola L. 



Tvåbyggare, Fodret 4( — 5)-deladt, tunnt. Kronan 4( — 5)-bladig 

 (hos somliga spirbloramor liten eller ingen). Ståndarne 8( — 10). Frö- 

 husen 4( — 5). 



1. Rosenroten 



(Rhodiola rosea L). 



En mångårig ört med fingertjock, köttig, ojeran, gulaktig, upptill 

 fjällig, rosenluktande rotstock, som bär enkla, vanligen 5 — 6 tura höga 

 stjelkar, tätt beklädda med vexelvisa, nästan ovalt eller omvändt-ägg- 

 rundt vigglika, glest och grundt tandade, platta, köttiga, blåaktiga blad. 

 Blommorna bilda på stjelkspetsen ett — hos ståndarväxten glesare, hos 

 spirväxten tätare — knippe och äro små, gula, spirblommorna något 

 mindre och vanligen rödprickiga. Ståndarblommorna ha merendels out- 

 bildade spiror och tvärtom. 



Växer på fuktiga ställen, klippor och sluttningar i fjelltrakterna, 

 samt i Bohuslän på Koön, Dyrön och vid GuUraarsviken. — Blommar 

 i Juli, Aug. — Utbr. Brittaniens och Skandinaviens alper eller alplika 

 trakter, Island, arktiska Ryssland, på Pyreneerne, Alperna, Sudeterna, 

 Vogeserna, Karpaterna, Ural. 



Rotstocken har en ganska behaglig Itikt, alldeles liknande rosen- 

 oljans; lukten blir svagare dä växten odlas. Genom rotstockens destillation 

 kan man erhålla både ett slags rosenvatten och en olja lik rosenolja. 

 Kokad med alun, sätter den grön färg pä ylle. Den skall också vara 

 skörbjuggsmedel och, såsom dekokt, ett godt bröstmedel. Renen lärer 

 äta den gröna örten. LiNNi; berömmer rotstocken (nemligen färsk), 

 både ut- och invertes, mot hufvudvärk. För dess lukt kallade redan 



