de gamle botanisterna växten llosenrot, Ilhodia Radix. Som svensk 

 blef den först bekant genom Rudbeck d. y,, som anmärkte och lät 

 måla växten under sin lappska resa (Wallawari vid Qvickjock) och med- 

 tog stånd deraf till Upsala trädgård, men hvilka, såsom endast hon- 

 stånd, icke utbildade sina frön, berättar Linné i Flora Lapponica ("in 

 cassura furiit"), der han dessutom, med anledning af könens fördel- 

 ning hos växten, gör en liten gammal-testamentlig utflykt. Han säger 

 också att de Lappska fjellen ha växten "gratis" (och exacte tantis viri- 

 bus referta ac italica) i största mängd så att roten ofta fyller dera 

 med sin vällukt (odore rosarura gratissimo replet ssepe alpes lapponi- 

 cas radix : L. Fl. Suec), Retzius tror att man "på något dertill tjen- 

 ligt ställe i Lappmarken" kunde, möjligen med fördel, anlägga destil- 

 leringsverk för oljans vinnande ur rotstocken. 



3. Seduiu L. 



(Fetli nopp-slägtet). 



Fodret 5- (4 — 7-)bladigt, köttigt. Kronan 5- (4 — 7-)bladig. Stån- 

 darne 10 (8 — 14). Fröhusen 5 (4 — 7). — Orter med köttiga och 

 vattiga blad; blommorna i knippen eller knippklasar. 



1. St. Hansknoppen 



(Seduin Telephium L) 



är mångårig, upprat, vanligen 5 — 10 tum hög, med knölig rot; rotknö- 

 larne hvita, köttiga, tapplika och smalnande till en trådigt-grenig spets. 

 Har inga bladskott vid roten utan bildar knoppar på rotknölarne om 

 hösten. Bladen äro platta, vanligen motsatta eller 3 i krets, äggrunda 

 och äggrundt-ovala med hjertlik bas, trubbiga, sågtandade, omkring ^ — | 

 tum breda, mörkgröna. Blommorna äro hvitgula eller blekgröna (grön- 

 gula) och bilda täta, rika, bladiga, icke sällan handsbreda knippen. 



Växer på berg, klippor och sten- eller grusbackar, på murar och 

 tak, allm. i södra och medlersta Sverige till Vermland, Vestmanland 

 och Ångermanland. — Blommar i Aug., Sept. — Förekommer stundom 

 (Skåne) med nästan lansettlika, sraalbasiga blad, samt (Skåne, Gotland) 

 med röda blommor. — Utbr. Europa utom det allra nordligaste och 

 Portugal, Spanien, Sicilien, Grekland (Turkiet). 



St. Hansknoppen var fordom officinell (o: Telephii herba, radix). 

 Numera brukar man den icke, om ej de krossade bladen att lägga på 

 brännsår för att lindra svedan, eller hela bladen, sedan man borttagit 

 huden eller doppat dera i ättika, på liktornar ("och hjelper understun- 

 dom"). Stundom kallas örten Käringkål, d. v. s. "god nog för kä- 

 ringar" (kål betyder i vissa landsorter en tjockbladig växt i allmänhet). 



