26 



Bitterknoppen, — den vanligaste Fetknoppen, — är, såsom 

 namnet antyder, utmärkt genom sin pepparartade skärpa, hvadan dess 

 gamla namn Munkpeppar. Annars kallas den ofta, för växstället, 

 Stenört, Hällegräs, Hallgräs, Hällborrar. Den har varit mycket 

 berömd både såsom skörbjuggs- och frossraedel, neraligen använd färsk 

 såsom dekokt eller den utpressade saften intagen. Den uppväcker då 

 kräkning, är uretisk och purgerar. Samma dekokt, med litet rosen- 

 honing och alun, har visat sig nyttig till gnidning mot skadadt eller 

 löst tandkött. Färska örten, hvilken är så skarp att den uppväcker 

 rodnad på huden, lägges, krossad, med fördel på scorbutiska eller kräft- 

 artade sår, till deras läkning och rening. Enligt Farmakopén bör den 

 finnas på apoteken (Sedura acre, herba recens). Torra och pulveriserade 

 örten har någon gång varit verksam mot fallandesot. — Geten lärer 

 äta Bitterknoppen. Bien besöka dess blommor. 



Ymnig och utmärkt sällskaplig, kläder Bitterknoppen helst torra 

 berg och kala backar, gamla murar, torftak o. d. med sina täta, vackra 

 tuvor, icke sällan bredvid Hällknoppen, mot hvars rödaktiga blad och 

 hvita blomknippen dess gula blommor särdeles väl bryta sig. Då dessa 

 visa sig, kan man anse sommaren vara kommen. Efter blomningen 

 torka stjelkarne, men rotskotten bibehålla sig och bilda dessutom knop- 

 par, hvilka bidraga att öka växten och vidga tuvorna. 



5. Hällkooppen 



(Sedura album L ) 



är mångårig, nedtill krypande och tuvig, med varaktiga, talrika, täta, 

 nästan rundade, mörkröda eller rödaktiga blailskott vid roten, och äldre 

 nästan uppräta, omkring 5 tum höga, isynnerhet nedtill rödaktiga stjel- 

 kar. Bladen äro vexelvisa, utstående, nästan halftrinda, trubbiga, af- 

 långa (omvexla bredare och smalare) men vanligen något smalare mot 

 basen, vanligen rödfläckiga. Blomknippet är rikt, vipplikt grenigt, bart 

 (bladlöst); dess grenar luta nedåt innan blomningen. Kronbladen äro 

 2 eller 3 gånger längre än fodret, hvita med en blekröd midtstrirama 

 nedtill. 



Växer på berghällar, klippor och backar, också på tak o. d. på 

 landet, i södra och raedlersta Sverige till ini Upland och Vestmanland 

 (saknas i Skåne). — Blommar i Juli (Aug.). — Oravexlar stundom 

 (Södermanland, Gotland) rent blekgrön, med dubbelt mindre (gulknap- 

 pade) blommor (underart?). — Utbr. Europa undant. det nordligaste 

 och Sicilien, Greklands öar; i AJgerien, Caucasien, Siberien; på Island. 



Ehuru våra Sedum-arter äro ganska saftiga, kunna de utan olägenhet 

 uthärda köldgrader, som genast skulle döda många andra Saftväxter. 



