27 



Hällknoppen bibehåller under hela sommaren den starka rodnad, bladen 

 isynnerhet under vintern antagit, och den kommer härigenom att mäk- 

 tigt inverka på växttäckets utseende på de ställen der den bosatt sig. 

 Vanligen ser man den i breda tuvor täcka klipporna eller rota sig i 

 bara sanden, hemtande nästan endast ur luften sin behöfliga näring. 

 Stundom blir hela örtståndet rödt, hvilket mot de hvita blommorna 

 tager sig särdeles väl ut. — Bland äldre botanister har kanske Retzius 

 bäst beskrifvit Hälleknoppen (Observationes, VI). På Gotland skall den 

 kallas Mörtgräs. 



* Sedum anglicum Huds. är knappt mer än 2 tum hög, under blomningen 

 blågrön, slutligen rödaktig, och har helt små eller inga bladskott vid roten. Bladen 

 äro nästan trekantigt-ägglika. Blomknippet är 2 — 3-klasigt, fåblommigt. Kronbladen 

 äro större än hos föreg. art (nära 2 linier), hvita och blekt rosenröda. — Växer på 

 strandklippor och bergsbackar i Bohuslän (sälls.) och blommar i Juli. Wahlbeeg an- 

 märkte ai'ten först på Styrsö, der han också tecknade originalet till figuren i Svensk 

 Botanik. I hans Flora Gothoburgensis förekommer växten första gängen som svensk. 



6. Småknoppen 



(Scdum annuum L.) 

 är ettårig eller mest tuårig (utan bladskott vid roten), vanligen 2 eller 

 3 tum hög och nästan upprat, enkel och bladigt 2 — 3-klasig eller icke 

 sällan delad i uppstående, nästan lika höga grenar, hvilka vanligen bära 

 2 ( — 3) utkrökta, 2 — 6-blommiga klasar. Bladen äro vexelvisa men 

 närmade, ellipsoidiska, halftrinda, något utkrökta, mörkgröna och tätt 

 rödstreckade, små; på mycket soliga ställen bli de nästan alldeles röda. 

 Kronbladen blekgula, smala och oansenliga, knappt längre än foder- 

 bladen. 



Växer på berg, backar och andra torra ställen, ymnigast kring 

 Mälaren, Vettern, Venern o. s. v.; vid östra kusten norrut; i Bohus- 

 läns och Hallands kusttrakter. — Blommar i (Maj,) Juni. — Utbr. 

 Europa undant. Brittanien, Danmark, Belgien, Portugal samt nästan hela 

 Spanien och Italien; i Caucasien, på Grönland och Island. 



Leche är troligen den första svenska botanist som omtalar denna 

 växt (1744). I sin Flora Suecica karakteriserar Linné densamma helt 

 kort. Retzius beskrifver den närmare i sina Observationes I (1779). 

 Sedan tillade Wahlenberg (Flora Lapponica) åtskilligt till växtens karak- 

 teristik och synonymi. 



De flesta Sedum-arter stå, såsom Dybeck anmärker, i synnerlig 

 gunst hos allmogen. "Den binder sig deraf kransar, som upphängas i 

 taken öfver bordet, der de hålla sig friska hela sommaren. Man fin- 

 ner dem sålunda rätt ofta i aflägsnare landsorter, såsom i Dalsland, 

 Vermland och Norrland, ja till och med i Skåne". 



