29 



LV. LYTHRARIEiE. 



1. liydtriiiii L. 



Fodret nästan rörlikt, l2-tan(la(lt (hos vår art); tänderna vexelvis 

 kortare, bredare, nästan uppräta, och läiio;ie, smalare (syllika) oeh ut- 

 stående. Kroi.blad 6, tydliga och varaktiga. Ståndarnc 12, sexväldiga. 

 Stiltet trådlikt. P^röhuset 2-ruminigt, bristande upptill med 2 korta skal. 



1. Fackelblomstret 



(Lythrum Salicaria L ). 



En mångårig, vanligen alnshög eller högre (stundom nära 2 alnars) 

 ört. Roten är stark och träig, äldre stor och oregelbundet-grenig. 

 Stjelken (eller stjelkarne) är mest upprat och alldeles rak, vanligen 4- 

 kantig, enkel eller kortgrenig upptill. Bladen sitta vanligen motsatta, 

 sällan korsvisa (4), eller 3-kretsiga (stjelken är dä 6-kantig) eller vexel- 

 visa (stjelken då 5-kantig); de äro sraalt-äggrundt-lansettlika eller af- 

 långa med något hjertlikt omslutande bas; skfirmbladen korta, äggrundt- 

 triangellika; under och i kanten äro bladen korthåriga (stundom mera 

 ludna). Blommorna äro talrika, mörkt rosenröda, medelstora, samlade 

 i täta, 3 — 6-bloramiga, motsatta och kranslika knippen, hvilka bilda 

 långa och prydliga topp-ax. Fröhusen äro nästan ägglika, inneslutna i 

 de 12-strimraiga blomfodren; fröen små, grågula, vigglika. 



Växer på stränder, helst steniga, i och vid träsk och diken, gerna 

 bland buskar, men i norra Sverige endast vid kusten (och på ett ställe 

 i Jemtland). — Blommar i Juli (Aug.), mognar slut. Aug. — Om- 

 vexlar glattare och hårigare. — Utbr hela Europa; i Algerien, Cauca- 

 sien, Palestina (Jordans stränder, var.), Siberien. 



1 Bauhins Pinax (1623) upptages Fackelblomstret såsom Lysi- 

 machia spicata purpurea. Sed na re botanister kallade det Salicaria vul- 

 garis etc. (T.). Då Linné antog Lythrum till slägtets namn, blef Sa- 

 licaria artens. Man tror att detsamma tyder på örtens växställe bland 

 Salices (Pilar): emedan den är en Herba Salicaria. 



Fackelblonistrets egentliga blomningstid inträder först med eller 

 under högsommaren. Med sin rika blomspira blir den dä en riktig 

 praktväxt, en Fackelros, och en prydnad för våra stiäuder o. a., der 

 den öfver eller ibland andra växter, icke sällan invid Lysingens klargula 

 kronor, stolt reser sina länga purpurax, under det bådas blommor ut- 

 märkt väl bryta sig mot al och pi'buskars bladverk. Växtens blom- 

 ning räcker temligen länge, men hvar blomkrona bibehåller sig endast 

 två eller tre dagar. Örtstånd och rot ha, både såsom pulver och de- 



