30 



kokt, visat sig nyttiga i långvariga diarrheer och i rödsot. Smaken är 

 sleraraigt-kärf, och isynnerhet roten är sammandragande och stoppande 

 (radix valde styptica : Whlnb.). Scherbius skref (1790) en hel liten 

 bok om växtens medicinska nytta. — Såsom vi sett, omvexlar växtens 

 bladställning ra. ra. Märkligast är väl den varietet, sora har vexelvisa 

 blad och blommorna nästan enstaka i bladvecken, hvilken Linné redan 

 i Flora Lapponica antecknat, "till deras tjenst som tycka om varieteter". 



». Peplis L. 



Fodret kort-klocklikt, 12-tandadt, hvarannan tand liten (och ut- 

 vikt). Kronblad 6, små och flyktiga, eller inga. Ståndarne 6. Stiftet 

 mycket kort (nästan 0). Fröhuset nedtill 2-rumraigt, bristande sent 

 och oregelbundet (nästan på tvären). 



1. Rödlåoken 



(Peplis Portula L ). 



En ettårig, glatt, icke sällan rödaktig, teraligen spenslig och kry- 

 pande (i vatten längre, mera upprat och grönare) ört med motsatta, 

 omväudt-äggrunda eller spadlika, omkring 5 linier långa blad och små 

 bloramor, hvilka sitta ensamma i bladvecken. Kronbladen äro röda, men 

 saknas icke sällan. Fodret är veckigt. Fröhuset nästan klotrundt. 



Växer på barare sötvattensstränder eller i skogskärr, helst på tid- 

 tals våta och uttorkade ställen, i polar o. d. — Blommar från och 

 med Juli till hösten; mognar från slut. Juli. — Omvexlar till bladens 

 storlek m. m. — Utbr. nästan hela Europa, Caucasien. 



Rödlånken tillhör de mer arafibiska växterna. Dess egentliga hem 

 är likväl, såsom vi nyss närant, utom vattnet, så att den helst utbreder 

 sina något tjocka, icke sällan brunaktiga, blad på marken, slår rötter 

 med stjelkarne, grenar och utbreder sig så att den ibland ensam be- 

 kläder den. Kommer den under vattnet, kryper den icke utan blir 

 nästan upprat, lång men steril. Dess blad likna Portlakens (Portu- 

 lacce), men äro tunna ("omnium tenuissima" : L.). Ruppius kallade der- 

 före växten Portulaca spuria aquatica, DiLLENius (den som egentligen 

 grundade slägtet) Portula. Linné, som tyckte att det sistnämnda nog 

 mycket liknade Portulaca, antog Peplis till namn på slägtet och behöll 

 Portula som artnamn. 



