-41 

 1. Hästsvans-örten 



(Hippuris vulgaris L.) 



Mångårig raed temligen långt krypande, slät, hvitbrun, skör och 

 svanapig rotstock och trinda, raångledade stjelkar, hvilka inuti äro pi- 

 piga genom kantiga, i 2 eller 3 kretsar utom hvarandra ställda gån- 

 gar. Bladen äro talrika, merendels alldeles eller syllikt jemnsmala; 

 de sitta i kretsar kring de något inknipta stjelklederna, vanligen 6 — 12 

 kring hvarje led; de nedersta ledernas blad äro längst (| — 1 tum), 

 de andras smånigom kortare. Blommorna sitta ensamma i bladvecken; 

 de äro helt små och grönaktiga med blekröd, relativt stor ståndar- 

 knapp och hvitt (genomskinligt) märke. Men vanligen äro endast de 

 öfre blommorna tvåkönade och de nedre spirblommor. Frukterna äro 

 små, ellipsoidiska, brun- eller rödgröna. 



Växer mest i kärr, bäckar och diken, i vikar, på sjö- och å- 

 strändei*, uti eller invid vattnet, helst på dybotten och i stillastående 

 vatten. Den är då i allmänhet sådan vi nyss skildrat densamma, och 

 har 5 — 10 tum hög, upprat och enkel stjelk (eller stjelkar). Men då 

 den växer längre ut i mera rinnande bäckar och strömmar, blir den 

 slankig och flytande, lång, tunn och långbladig, icke sällan grenig, 

 då nästan alltid utan blommor. Och på Östersjöns nordligare strän- 

 der bildar den en märklig varietet, som har nära lansettlika eller 

 bredare blad, nästan endast 4 eller 5( — 8) i hvar krets (H. tetraphylla 

 L. f. suppl. 1781. H. lanceolata Retz. fasc. obs. III. 1783. H. ma- 

 ritima Hell. 1786). — Blommar i Juni och Juli; mognar under Juli, 

 Aug. — Utbr. Europa undant. Portugal, Spanien, Italiens öar, Grek- 

 land, Turkiet; i Caucasien, Siberien, Kamtschatka, N. Amerika; på Is- 

 land; vid Magellanska sundet. 



Hästsvans-örten ådrager sig lätt uppmärksamhet genom sina talr 

 rika blads utseende och ställning; vid hastigt påseende har den 

 en slags likhet med vissa Fräken- (Equisetum-) arter (o: Equisetum 

 palustre etc. Bauh.), eller med en liten gran, hvadan den ock be- 

 nämnes Vattengran (Kärrgran, Limnopeuce Cordus). För sina leder 

 får den dessutom heta Ledgräs, Ledört. Den sällskapar gerna med 

 Blomvass, Svalting och andra vattenväxter. — Den varietet, som växer 

 på Bottniska Vikens kuster, har ett ganska eget utseende: kort och 

 stadig, med bredare blad, de nedre bredt, några nästan omvändt-ägg- 

 rundt-,vigglika, rundadt-trubbiga. Den upptäcktes vid Abo af "Cl. D, 

 Schulscn" enligt Uetzius, hvilken erhöll den genom Sparrman och 

 tecknade den cit. st. Hellenius utgaf 1786 i Abo en Dissertatio de 

 Hippuride, i hvilken han beskrifver samma växt under namnet H. 

 maritima. 



