47 



dast m, e. ra. parskurna, sågade, under ojråliulna, icke sällan nära 4 

 tum långa. Blomknippena äro mycket och tätt greniga. Frukterna 

 lära vara något större äu hos den vanliga Rönnen och mindre sura, 

 snarare sötsura (o: Rosl. Sur oxel). 



Växer på steniga skogsbackar och på ängar i Stockholms-skären 

 och Roslagen, på Gotland och vid Marstrand. — Blommar i (Maj,) 

 Juni. — Utbr. Finland, Sverige, Norge, ön Ärran vid Skottland, Thii- 

 ringen, Steyerraark, Banatet, Dalraatien. 



Oxelrönnen står, såsom namnet antyder, midt emellan Rönnen 

 och Oxeln, till bladen mera liknande den sednare, till bären mera 

 den förra. Detta synes också af de båda olika namn den erhållit 

 allt efter som man tyckt den likna mera det ena eller andra trädet o: 

 Finsk Oxel eller Finsk Rönn. Trädet blef först bekant genom 

 Kalm, som anmärkte det vid Abo och skickade blad deraf till Linné, 

 hvilken upptog växten i andra upplagan af sin Flora Suecica såsom 

 Cratsegus Fennica Kalmii (var. y under Cratcegus Aria), varande den då 

 känd endast som finsk. I bihanget till sin Fauna Suecica (ed. II. 

 557) kallar han den Cratsegus hybrida och upptager den också för 

 Gotland (J. P. Falk). I Species (1762) ställer han den på sin veder- 

 börliga plats i slägtet Sorbus (o: S. hybrida). Men då hybriditeten 

 här är endast hypotetisk, kan man gerua, med Fries, återtaga Kalms 

 namn i Flora Fennica (1756). 



3. Oxeln 



(Sorhua scandica Fr. — Crataegus Aria a scandica L. ain.) 

 blir ett medelstort eller stundom temligen högt träd med slutligen 

 något bred krona. Roten både tränger djupt ned och utbreder sig 

 åt sidorna. Barken är yngre slät, mörkbrun; bastet blekgrönt. Bla- 

 den äro äggruudt-ovala eller nästan (bred t) elliptiska, grundt-parskurna 

 och ojemnt-sågade, under gråaktigt-ulliga, ovanpå mörkgröna, omkring 

 3 (2 — 4) tum långa och Ii — 2| tura breda; skaftet är omkring tums- 

 långt. Blomknippena äro qvastlika, handsbreda, nederst bladiga. Fruk- 

 terna ("oxelbären") äro ellipsoidiska, röda; deras kött är mjöligt, 

 sötaktigt. — På skott och telningar äro bladen vanligen djupt parskurna, 

 nästan liknande Oxelrönnens. 



Växer på skogsängar och -backar, i lundar, helst på bergig 

 mark, i södra och raedlersta Sverige (men i Skåne icke säkert vild). 

 Dess bästa hem är östra Smålands högland, der den bildar hela små 

 skogar (Fr.). Planteras dessutom icke så sällan vid byar och gårdar, 

 och som sådan förekommer den längre mot norden. — Blommar i 

 Juni (omkring midsommar); mognar Sept., Oct. — Utbr. nästan in- 



