48 



skränkt till Skandinavien, Siuleterna och några Frankrikes berg, men 

 är i Norge ringa och i Danmark endast Bornholm. 



Oxeln växer något långsamt och kan stundom, särdeles der den 

 står skyddad, bli ganska gammal och stor. Dess ved är hård och 

 lemnar ett både vackert och varaktigt virke, ju äldre dess hårdare och 

 bättre, såsom till hjulaxlar och -ekar, kuggar, valsar, trissor och block. 

 "Bären" äro ätliga, om också icke någon särdeles läcker spis. De 

 lemna näring åt eu del foglar och äro dessutom på flera sätt an- 

 vändbara. Torkade och malda till mjöl äro de, blandade med annat 

 mjöl, ett ganska godt nödbrödsämne. Vidare kunna de kokas till si- 

 rup, mos och gelé. Få krossade och kokade oxelbär kan man, liksom 

 på enbär, brygga ett helsosarat dricka. De kunna också torkas för 

 att under vintern I)egagnas till sådan brygd. Af en tunna torkade 

 oxelbär har man fått en tunna öl och derjemte svagdricka. De lemna 

 också bränvin. Med mäsken kan man sedan göda svin, och oxelbär 

 äro alltid en ypperlig svinraat och gifva ett godt fläsk. Trädet är 

 således nyttigt, hvartill kommer att det icke skadar gräsväxten och 

 bär nästan alla år, ehuru hvartannat år mindre. — Frön, som sås om 

 våren, ligga minst ett år innan de uppkomma, men sår man dera 

 samma höst som de mognat, gro de, åtminstone till en del, våren 

 derpå. Blommorna ha stark lukt, nästan som Elggräs. — Enligt Dir. 

 Stenbergs iakttagelser bildar Oxeln, liksom Rönnen, nya rötter om 

 hösten, 10 — 15 dagar före bladfälluingen. 



Såsom vi ofvan sett, är Oxeln ett egentligen skandinaviskt träd. 

 Benämningen s ca n di ca (Crataegus etc), som O. Celsius tillade det- 

 samma i sin Catalogus (1732), var således ganska lyckligt vald. I 

 Flora Lapponica har Linné arten ren, men i sednare arbeten förenade 

 han den med nästa. Fries (i Flora Hallandica) både återställde ar- 

 ten och upptog den i dess rätta slägte. Då Hvitoxeln (nästa art), 

 såsom en mera norsk art, får namnet Norsk Oxel, liksom Oxel- 

 rönnen såsom egentligen finsk får heta Finsk Oxel, tillkommer vår 

 vanliga Oxel med skäl benämningen Svensk Oxel. Både dess egent- 

 liga hemland och dess utseende äro midt emellan de båda andras! 



4. Hvitoxeln 



(Sorbus Aria Cr. — Crataegus Aria ^ L. suec.) 

 blir ett mindre träd eller en större buske, med brun bark, och har om- 

 vändt-äggrunda eller vigglikt-ovala, nästan dubbelsågade men vid basen 

 helbräddade, teraligen läderartade, under alldeles hvitludna, endast om- 

 kring Ii tum långa blad på korta och stadiga skaft. Frukterna äro 



