49 



deremot större än hos de andra arterna, söta och röda. — Roten går 

 djupt ned och utbreder sig också mycket åt sidorna. 



Växer på bergsbackar och klippor i Bohusskären, på Dalsland (ett 

 par ställen), Kullaberg i Skåne och på Gotland och Gotska Sandön. 

 — Blommar i (Maj,) Juni; mognar i Sept., Oct. — Utbr. Europa 

 undant. Holland, norra Sverige, Lappland, Finland, norra och medlersta 

 Ryssland ; i Caucasien, Arraenien (t. ex. berget Ararat), södra Siberien. 



Hvitoxeln är en ganska vacker art och utmärkt isynnerhet genom 

 sina blad, hvilkas silfverhvita undersidor, särdeles då starkare vind sätter 

 dem i rörelse, göra en ypperlig verkan mot de mörka öfversidorna eller 

 mot andra dystrare träd. Också de glänsande-röda frukterna äro en pryd- 

 nad, för att icke nämna den något gulaktigt hvita blomdrägt, som arten 

 har gemensam med sina samslägtingar. Frukterna kunna troligen använ- 

 das på samma sätt som Oxelbär. Således kan Hvitoxeln nog förtjena 

 odling. På grusblandad lera med torrt läge växer den bäst. Den är 

 allmännare i Norge, hvadan den i Sverige icke sällan kallas Norsk 

 Oxel. Genom Linnés vestgöta-resa blef Hvitoxeln först känd som 

 svensk; han anmärkte den vid Bohus (enda växstället i hans Flora 

 Suecica). Vid Visby upptäcktes den af D:r Kolmodin (Wikstr. Vet. 

 Ak. handl. 1824). 



3. Crattegus L. 



Stift 1 eller 2 ( — 3). Frukten 1- eller 2-( — 3-)i"ummig; rummen 

 benhårda, 1-fröiga. — Bladen tegeilagda och veckade i knoppen. 



1. Hagtorns-busken 



(Crataegus Oxyacantha L.), 

 som stundom blir ett litet (4 — 5 alnars) träd, har talrika, hårda, ut- 

 spärrade och med starka (torn-) taggar väpnade grenar, omvändt ägg- 

 runda, 3 — 5-flikiga och sågade, nästan glänsande mörkgröna blad samt 

 flocklikt-qvastvisa, talrika, täcka, starkt luktande blommor. Fodret är 

 nästan skållikt, med klocklik pip. Kronbladen äro nära kretsrunda, 

 skåliga, rent hvita. Ståndarknapparna rosenröda. Stiften glatta. Fruk- 

 terna ("stenbär") äro nästan klotrunda eller ellipsoidiska, täckta med 

 den smalare bädden (disken), röda och glänsande; deras kött är något 

 beskt, rajöligt. — Enligt Dir. Stenberg har Hagtornet en svag och kort 

 pålrot med nästan vågrätt utbredda grenar och bildar nya rötter 18 — 20 

 dagar innan det fäller bladen. 



Växer på öppna bergs- och ängsbackar, i lundar och hagar, helst 

 på stenbunden mark, i södra och medlersta Sverige. — Blommar i 

 (Maj,) Juni; mognar under Aug. eller sednare och frukterna qvarsitta 



Nyman. Sv. Fanerog. II. 4 



