50 



till nästa år. — Oravexlar raed nästan pardelade blad. — Utbr. hela 

 Europa utom det allra nordligaste; i Caucasien, Orienten, Barbariet. På 

 Sicilien blommar Hagtornet redan mot slut. Mars. — Utgör egentligen 

 två arter: 



Spetshagtorn (Cratgegus monogyna Jacq.), som vanligare blir mera 

 trädlik och mindre taggig, har större, spetsigt- och utstäende-flikiga 

 blad, och mest 1-stiftade blommor, hvilkas foderflikar äro nästan tri- 

 angellika med smal, vanligen nedkrökt spets, — och 



Rundhagtorn (Crataegus Oxyacantha Jacq.), med trubbigt flikiga 

 (dock stundom än temligen spetsflikiga än nästan hela) blad och mest 

 2- (eller 3-)stiftade blommor, hvilkas foderflikar äro triaugellika (med 

 kort spets), uedkrökta (och långt skilda). Blommar omkring 14 dagar 

 senare än den förra. 



Bland våra buskar är Hagtornsbusken troligen den, som leranar de 

 bästa och varaktigaste häckar och lefvande stängsel. Den växer tätt, är 

 starktaggig, m,ycket seg, ej nogräknad på jordmån, härdig, den tål 

 både blåst, sol och köld och låter bra klippa sig. Den tycker om 

 sandig mark, väljer backar och torra, öppna ställen, föraktar skuggiga 

 och växer som bäst då den är som mest utsatt för vind och storm, 

 hvarutinnan den öfvergår alla våra andra träd eller buskar, säger Linné 

 (Frutetum Suecicum och Flora Suec). Hagtornsbusken kan också lätt 

 uppdragas till trädstam om den uppqvistas som ung. Veden är så 

 hård och tät (gammal nästan som buxbom) att den kan nyttjas till 

 kuggar, trissor i block, skrufvar m. m.; svärtad eller betsad liknar den 

 ebenholz. Unga, raka telningar lemna vackra spatserkäppar. Barken 

 färgar gult. Blommorna och späda bladen kunna nyttjas som thé. Fruk- 

 terna ("stenbären"), hvilka äro hårda inuti (Blek. Horsabär =-- Häst- 

 bär), utgöra (kärnorna) näring för en del foglar vintertiden och kunna 

 vid missväxt användas till nödbröd. Svin kunna ock bra gödas der 

 med. — Hagtornsbusken fortplantas lättast med stenbären. Fröen ligga 

 två vintrar i jorden innan de gro. 



Hagtornsbusken bör räknas till våra vackraste buskar, ja, den 

 franske botanisten Lecoq, är så intagen i den, att han tillägger den 

 "alla fullkoraligheter". Den har, säger han i sin mästerliga skildring, 

 "en behaglig växt, smärta, ledigt utsträckta och ordnade grenar; der- 

 till vackra och rent gröna blad, mot hvilka de täcka blomknopparne 

 runda sig väl; slutligen blommor, rena som snön och välluktande, med 

 de behagliga rundningarne förhöjda genom talrika, rosenröda ståndar- 

 knappar, hvilka bilda liksom en särskild krona i blomman". Säkert är 

 att en i all tvånglöshet, i all sin styrka utvecklad och i bästa blomning 

 stående Hagtornsbuske är bland det vackraste man kan se, men kan- 



