51 



ske mest der dess både med utslagna blommor och knoppar prydda gre- 

 nar sträcka sig ända ned till marken "och tillåta Myosotis blanda 

 sina himmelska blommor bland de glänsande bladen och Smörblomman 

 öppna sina guldskålar niidt i det hvita tornets blomkransar". "Då man 

 betänker de tusentals blommor, som täcka en hagtornsdunge, de tal- 

 lösa kronblad, som öppna sig och affajla, dessa oräkneliga ståndare, 

 som utsprida massor af frömjöl (pollen), dessa så friska och kraftigt 

 utvecklade blad, frågar man sig nästan huru det är möjligt att en så 

 mäktig lifsverksamhet kan yttra sig i en sådan stillhet, utan minsta 

 för oss förnimbart ljud". Helst bör man skåda Hagtornet, då det 

 nyss börjat utveckla sina blommor och dessas hvita knippen liksom ligga 

 på det friska, glänsande bladverket, "en vacker solskensdag, då insek- 

 terna surra på dess grenar och visa i dess blommor sina blänkande 

 eller liksom emaljerade vingar, då den från främmande land återkomna 

 fogeln besjunger i lunden sin seger och sin kärlek". Då förlåta vi det 

 gerna dess taggar. Och skulle vi sedan det blommat ut, för någon 

 tid glömma denna vårens härold, gör Hagtornet sig snart åter påmint 

 genom den nya prydnad det ikläder sig i sina talrika röda "bär", 

 hvilka glänsa bland de mörkgröna bladen och sitta qvar ännu sedan 

 dessa längesedan affallit. 



De äldste botanisterna benämnde Hagtornsbusken, för dess hvassa 

 tornar, Oxyacantha, hvilket Linné, då han förde växten till Crataegus, 

 bibehöll som artnamn. I sydligaste Sverige kallas den vanligen Haf- 

 torn, det danska Havetorn (Trädgårdstörne). 



4. Cotoneastei* Med. 



Stiften omkring 3 ( — 5). Frukten 3( — 5)-rummig; rummen ben- 

 hårda, 1-fröiga, siusemellan fria och upptill bara, täckta endast med 

 det slutna och köttiga foderbrämet. — Bladen hela, i knoppen dubbelvikta. 



1. Oxbärsbusken 



(Cotoneastcr vulgaris Liudl. — Mespilus Cotoneaster L.). 

 En lågväxt, vanligen 1 eller högst 2 alnars buske med smärta 

 men sega, nedtill utbredda eller nästan krypande stammar eller grenar. 

 Stammar och äldre grenar ha glänsande rödbrun bark; de unga gre- 

 narne äro gråa. Bladen äro nästan äggrunda eller ovala, helbräddade, 

 under grå- eller hvitludna, icke tumslånga, strax de utslå silkesartadt 

 hvitludna, men bli sedan mörkgröna ofvanpå. Blommorna äro små, nä- 

 stan klocklika (slutna), och luta eller nästan hänga i eller vid blad- 

 vecken såsom korta, vanligen 2 — 3 blommiga (men också endast 1- 

 blommiga) klasar. Kronbladen äro uppräta, små, hvita eller blekröda. 



