57 



b) Buskar, hvilkas årsstammar merendels äro blomlösa och bära 

 endast, (vanligen 5-fingrade) blad; de äldre staramarne bära 

 både blommor och blad, hvilka sednare, åtminstone på blom- 

 grenarne, mest äro 3-fingrade; småbladen vanligen nästan 

 dubbelsågade. Kronbladen breda, temligen stora, utbredda, 

 hvita eller blekt-rosenröda. Fruktens "småbar" (de små sten- 

 bären) icke (eller obetydligt) vid växta hvarandra, men deremot 

 lådande vid fästet, så att de icke eller trögt lossna från 

 detsamma; de sakna daggbeklädnad. — Brombärs-, Björn- 

 bärs-, Björnhallon-buskar (Rubus fruticosus L.). 



2. Veckbladiga BjörnhalloDet 



(Riil)us plicatus Whe.) 

 har nästan uppräta, endast i spetsen krökta, glatta (icke daggiga), 5- 

 kantigt strimmiga, starkt taggiga, 1 — 3 alnar höga årsstammar; de 

 nedre taggarne nästan raka, de andra (liksom blomstammarnes) skärlika. 

 Bladen äro veckadt-skrynkliga, på båda sidor gröna, på den öfre glän- 

 sande, på den undre sraåludna (och taggiga), årsstammarnes 5-fingrade, 

 med tvärt-spetsade småblad (slutbladet nästan hjertlikt) och lansettlika 

 eller jemnbreda stipler, blomstammarnes 3( — 5)-fingrade, med nästan 

 äggrunda småblad och ovalt-lansettlika stipler. Blommorna bilda enkla, 

 nästan klaslika vippor. Fodret är utvändigt grönt, endast i kanterna 

 hvitludet. Kronbladen äro omvändt äggrunda eller bredt-elliptiska, blekt- 

 rosenröda eller nästan hvita. Frukterna äro glänsande svarta, ganska 

 välsmakande, något syrliga (o: Svarthallon, Björnbär). 



Växer på bergig eller stenig mark, i skogskanter och på andra 

 soliga ställen, i södra och raedlersta Sveriges kusttrakter (till Stockholm). 

 — Blommar i Juli och Aug. — Utbr. Brittanien, det sydliga Skandi- 

 navien, hela medlersta Europa. 



Säkerligen är det denna art Bromelius i sin Chloris Gothica 

 menar med "Rubus erectus major fructu nigro", liksom Rubus n:o 409 

 i Linnés Flora Suecica ed. I också är denna och densamma som Linné 

 omtalar i sin Skåne-resa såsom Rubus maritimus, enligt hvad Arr- 

 HENius visat. Då han utgaf sin Flora Suecicas första upplaga kände 

 han växten endast genom Kalm, från Bohuslän, Dalarö och Landsort, 

 Men i Skåne-resan säger han om densamma (R. maritimus): "Den kal- 

 las här (i Skåne) Björnbär; växer mer än till en mans höjd vid gärdes- 

 gårdarna; bären utan blå dagg o. s. v." Denna Skåne-resans Rubus 

 tyckes han sedan alldeles ha bortglömt; åtminstone citerar han den icke 

 i sin Flora. Då man upplöser Linnés Rubus fruticosus i flera arter, 

 bör detta hans namn, såsom varande kollektivt, icke vidare användas, 



