67 



åkerbär på vin vinner detta i både styrka och smak. Akerbärssirup 

 och -gelé äro likaledes utmärkta. En vid åkerbärs användning eller 

 ätning något besvärlig eller ledsam omständighet (siticulosis L.) är att 

 de icke lossna från fästet, så att detta, isynnerhet vid syltning, måste 

 bortrensas. 



Akerbärsörten förekommer redan i Frankenii Speculum (1638), der 

 den upptages såsom Fragaria septemtrionalium fruticans etc. O. RuD- 

 BECK d. ä., som, genom Celsius d. ä., hade erhållit växten från Hel- 

 singland, odlade den i Upsala botaniska trädgård och upptog den i 

 dess katalog, 1658 (o: Fragaria fruticans). I O. Rudbeck d. y. Nora 

 Samolad (1701) nämnas bland nordens ätliga bär också Åkerbär (o: 

 Rubus humilis fragariée folio stc), och örten var bland dera som må- 

 lades under hans resa. Hans benämning häntyder på bladens likhet 

 med Smultronblad. Under samma Rudbecks praesidium (1716) utgaf D:r 

 Dan. Kellander ("Physicus Gothoburgensis") en särskild dissertation om 

 Akerbärsörten med två träsnittsteckningar af densamma, den ena gjord 

 efter Rudbecks original. Sedan behandlade Linné i sin Flora Lappo- 

 nica (1738) växtens historia och lemnade både en teraligen god teck- 

 ning (var. med inskurna kronblad) och utförlig beskrifning å densamma. 

 Hans senare beskrifning i Flora Suecica är kortare. Beskrifningen i 

 Flora Lapponica — der han kallar växten Rubus caule unifloro foliis 

 ternatis — är bland de fullständigaste han gifvit (1^ sida), och han om- 

 talar sjelf orsaken dertill. Jag skulle vara otacksam, säger han, mot 

 denna välgörande växt, hvilken med sina bärs vinlika nectar så många 

 gånger återeldat mig då jag nästan dignade af hunger och trötthet, 

 om jag icke lemnade fullständig beskrifning på densamma (!). I sin 

 Lachesis jemför han Åkerbärens smak med Björnbär, men säger att den 

 är behagligare; färgen kallar han brunaktigt högröd. I Flora Lappo- 

 nica omtalar han särskilt varieteten med inskurna kronblad, hvilken 

 växte der en större skogsbrand härjat, och ansåg sig böra låta teckna 

 denna hellre än den vanliga (med hela kronblad). Märkligt är emeller- 

 tid att man på Hästholmen vid Stockholm, — artens sydgräns åtmin- 

 stone på östra sidan — , icke så sällan träffar — eller åtminstone för 

 några år sedan träffade — exemplar med inskurna kronblad. 



12. Hjortronväxten 



(Rubus Chamaemorus L.) 



är nästan tvåbyggare och har smal, icke sällan delad, krypande, i lösare 

 kärr vanligen ganska lång rotstock och upprat, 3 — 6 tum hög, vanligen 

 enkel, 1-blommig, 2- eller 3-bladig stjelk. Bladen äro enkla, nästan 

 njurlika, grundt och trubbigt 5- (eller 7-)flikiga, nästan dubbelsågade. 



