69 



dem Latoch. Redan i J. Schaefferi Lappoiiia Illustrata (1674) om- 

 talar Samuel Rheen (pastor i Pite-Lappraark) huru "ther viExe och 

 hiortron i stor yranogheet pao moraas eller myror". (Morus norvagica 



Schceflf.)- 



Frankenii Speculum (1638) uppräknar, jerate Hallon, Stenhallon 

 och Åkerbär, också Hjortron (o: Rubus palustris foliis ribes). Såsom 

 Cham?eraorus Suevorura upptages växten i O. Rudbeck d. ä. Upsala 

 trädgårds katalog (1658) och såsom Morus norvagica är den tecknad 

 (mogen) i Tillandz' Icones (1683). Linné lät i sin Flora Lapponica 

 teckna växten (blommande) och beskref den dessutom noga (att häfva 

 de tvifvel om arten som uppstått genom Clusii Historia). Sedan be- 

 skref han den också i sin Flora Suecica. 



3. Fragaria L. 



Foderbrämet 5-deladt och 5-skärmadt; pipen kort och bred. Kro- 

 nan 5-bladig. Ståndare talrika. Fruktfästet smånigom utsvälldt, slut- 

 ligen saftigt-köttigt och bärlikt; karpellerna m. e. m. insänkta deruti, 

 torra (smånötter); stiftet lateralt. 



Fragarierna äro mångåriga, reviga örter (revorna saknas stundom) 

 med 3-fingrade blad på långa, (hos våra) utspärradt-håriga skaft, rutlikt- 

 omvändt-äggrunda, sågade, under silkesludna småblad och hvita, medel- 

 stora blommor i klasknippe, pä smala skaft, hvilka slutligen kröka sig 

 så att "bären" (o: karpellernas bärlika fästen) luta eller hänga nedåt. 

 Fragaria vesca L. 



1. Jordgabbs-örten 



(Fragaria elatior Ehrh. — Fragaria vesca y L. fl. suec.) 

 blir vanligen 8 — 10 tum hög och till alla delar större (och hårigare) 

 än slägtets båda andra arter, men är merendels nästan tvåbyggare och 

 (vild) vanligen steril. Småbladens sluttand är nästan lika lång som 

 tänderna invid. T. o. m. blomskaftens hår äro utspärrade. Fodret är 

 utbredt eller nedviket. Fruktfästet är glatt; "bäret" blir slutligen hög- 

 rödt, nästan äggrundt och lossnar (men trögare än smultron). Det är 

 bart (utan smånötter) nedtill, stundom nästan alldeles. 



Växer på ängsbackar, i bördigare skogskanter och ängsmarker, i 

 södra och medlersta Sverige, men i det sednare troligen icke ursprung- 

 lig utan utkommen ur trädgårdar, der den odlas (ibland med hvita 

 "bär"). — Blommar i Maj och Juni; mognar i (Juni,) Juli (men säl- 

 lan i vilda tillståndet); odlad mognar den tidigare. — Utbr. Europa 

 undant. det nordligaste och södra; i Caucasien. 



Såsom bekant odlar man "Jordgubbar" mycket för bordet. 



