71 



Välkommen är den om våren, då dess genom de gamla bladen skyd- 

 dade knoppar utveckla de vackert veckade och silkesbåriga bladen och 

 resa den lilla stängeln med de täcka blommorna, omtyckt då dess röda, 

 både välsmakande och välluktande "bär" glänsa bland de mörkgröna 

 bladen. Dess blomning räcker länge, så att man icke sällan finner 

 åtminstone enstaka blommor bland de mogna bären, t. o. m. ännu mot 

 hösten. Det tyckes nästan som om naturen mer än vanligt velat sörja 

 för denna växts bibehållande; den icke blott lemnar ymnigt mogna frön 

 utan ökar sig äfven mycket med sina revor. Också uppträder Smultron- 

 örten nästan alltid sällskapligt; — hvilken har icke sett eller åtmin- 

 stone hört omtalas "smultionbackar, smultronhagar" o. d. — I somliga 

 landskap bar Smultronet andra benämningar: i Småland Jordbär, på 

 Gotland Eödbär, i Helsingland Snytterbär, annars i Norrland Snugg- 

 bär o. s. v. — Bauhins Pinax (1623) upptager örten såsom Fragaria 

 vulgaris. Den är tecknad i Til-Landz' Icones. 



3. Hattbärs-Örten # 



(Fragaria collina Ehrli. — Fragaria vesca (3 L. Fl. succ.) 

 är vanligen något mindre än Smultron-örten men har i allmänhet större 

 blommor (med längre ståndare: nästan enkönade). Småbladens sluttand 

 är liten och kortare än tänderna bredvil, fruktfästet hårigt, och fodret 

 sluter sig kring "bäret", som är (rundare,) torrare, något grönaktigt (icke 

 klarrödt) och lossnar trögt. Sålunda är denna art temligen olik de båda 

 andra; dessutom är fodret större (men dess skärmar mindre); bären äro 

 rent söta, nästan luktlösa. 



Växer på öppna, soliga backar och gräsiga sluttningar, torra och 

 varma ängs- och skogskanter, i södra och medlersta Sverige. — Blom- 

 mar i Maj, Juni; mognar mest under Juli. — Utbr. Europa undant. 

 det nordligaste och Holland, Brittanien, Italiens öar, Grekland, Turkiet; 

 i Caucasien, Siberien, på Island. 



"Bären" hos denna art äro större och sötare än hos den vanliga 

 (o: F. dulcis Smf.), nästan hvita, endast något röd- eller grönaktiga (o: 

 F. viridis Duchesne, 1766). Emedan de äro torrare och omslutas af 

 fodret, få de i Skåne och Vestergötland benämningen Smällon, Hätte- 

 bär, Hattbär. På Gotland kallas de Nejkon, i Bohuslän Backbär. 

 Hattbärsörten upptages redan i Rudbeck d. ä. Upsala trädgårds kata- 

 log, 1658 (o: F. minor dulci fructu). I Wahlbergs Flora Gothoburgen- 

 sis beskrifves den utförligt jemte Smultronörten. 



Liksom de båda andra arterna är också denna sällskaplig och 

 kläder om våren stundom hela backar nästan hvita. 



