72 



4. Coniaruni L. 



Foderbräraet 5-delaclt och 5-skärraadt, invändigt brunaktigt mörk- 

 rödt; pipen bred och grund. Kronbladen 5, mycket mindre än foder- 

 flikarne (orent mörkröda). Ståndarne talrika. Fruktfästet kullrigt, slut- 

 ligen stort och nästan klotrundt utsvälldt, torrt och svampigt; karpel- 

 lerna icke insänkta deri, torra (smånötter); stiftet lateralt. 



1. Kärrklövern 



(Comaruin palustre L.). 



En större, icke sällan nära alnshög, temligen upprat, mångårig 

 ört med krypande rotstock. Bladen äro parbladiga med uddblad, mest 

 2- (eller 3-)pariga; småbladen närmade, nästan lansettlika, starkt-sägade, 

 under blägrå och (åtminstone yngre) håriga; stiplerna vidväxta blad- 

 skaftet, (de nedre) slidlikt-omslutande. Blommorna bilda glesa knippen 

 och äro temligen stora, invändigt (t. o. m. ståndare och spiror) brun- 

 aktigt-raörkröda; ståndarne strax blomman utslår nästau svarta. Kron- 

 oladen äro nästan (smalt) lansettlika, spetsiga eller spetsade, omkring 

 tre gånger kortare än foderflikarna. Frukterna (karpellerna) glänsande-släta. 



Växer i skogskärr, på sötvattensstränder och sankare kärrängar, 

 vid diken (allra.). — Blommar i Juni (från medlet) och Juli; börjar 

 mogna i Juli. — Utbr. Europa undant. det sydligaste; Caucasien, Sibe- 

 rien, Kamtschatka, nordligaste Amerika; på Island. 



Kärrklövern kallas också Kråkklöver (eller Kråkfötter), eller 

 för blomtopparne Kärrhumle, Hummeltuppor (Medelp.) och Mjölk- 

 pungar (Upland). Den är bland de växter, hvilka helst utbreda sina 

 krypande rötter (rotstockar) i kärrens lösa mark och dy och slutligen 

 binda den, så att den med tiden bildar riktiga, om också länge gun- 

 gande och vådliga, gångraattor öfver ställen, der förr ingen kunnat 

 stiga torrskodd. Från stränderna tränga de smånigom ut i vattnet, så 

 att insjöar derigenom kunna "igenvalla". Sådana växter äro, utom Kråk- 

 klövern, mest Fårkuramern, Kryppilar, Vattenklövern, hvartill, isynnerhet 

 i skogskärren, komma såsom en mäktigt bidragande eller snarare be- 

 tingande orsak, de egendomliga Hvit- och Ködmossorna (Sphagnum). 



Rotstocken skall i Finland nyttjas att färga ylle rödt och hela 

 örten, torkad och stampad, lärer kunna användas vid läderberedning i 

 smått. — De gamle botanisterna kallade växten Quinquefolium palustre 

 rubrum (Bauhins Pinax, 1623); Pentaphyllum aquaticum (Rudb. cat. 

 1658). Dess slägte är, såsom Linné redan i Flora Lapponica an- 

 märker, mera skiljdt från Potentilla än från Fragaria. Det kan dock 

 icke naturligen förenas derraed såsom Crantz gjort (o: Fragaria pa- 

 lustris), lika litet som med Potentilla (o: Potentilla Comarum Lehm.). 



