74 



de sitta f^Iest (och vexelvis) på. det smala, nedtill bara skaftet och de 

 båda nedersta äro mycket mindre än de andra. Blommorna äro än 

 talrikare (icke sällan omkring 10) och mera knippvisa, än färre (2 — 5) 

 och mera spridda. Kronbladen äro hvita, mer än dubbelt längre äa 

 foderflikarna. Frukterna (smånötterna) äro äggrunda, släta, gulbruna. 



Växer på klippor och berg, ymnigast på Vestergötlands kalkberg; 

 vidare på Dalsland, i Halland, Bohuslän (på strandklipporna mellan 

 Göteborg och Kungsbacka) och (sälls.) i Småland. — Bioramar i Juni, 

 Juli. — Utbr. Europa undant. det nordligaste och Skottland, Irland, 

 Sicilien, Grekland; i Caucasien, Siberien. 



Klipparan är den enda hvitblommiga bland våra Potentillor och 

 blommorna äro temligen lika smultronblommor. Frukterna skulle man 

 möjligen kunna likna vid torra smultron. Också kallade de gamle bo- 

 tanisterna (Clusius, Bauhinus) växten Quinquefolium fragiferum. Den 

 upptages redan i Bromelii Chloris Gothica (1694) och Linné anmärkte 

 den under sin Vestgöta-resa, först vid Höjentorp (Vestgöta-resan sid. 

 63), sedan på Billingen, Mösseberg o. s. v. 



3. Gåsörten 



(Potentilla anserina L.) 

 är en mångårig ört med stark, mörkt-gråbrun, inuti hvit, grenig rot 

 (dess grenar uppsvällda i spetsen : Lge), smala, revigt-krypande, röd- 

 aktiga stjelkar, brutet mångpariga blad (rotbladen långa, icke sällan 

 omkring 5 tum), och ensamma blommor på skaft från bladvecken. 

 Småbladen äro smalt-lansettlikt-elliptiska, hvasst- eller nästan parskuret- 

 sågade, vanligen glänsande-silkesartadt-hvithåriga, särdeles på undre si- 

 dan. Blommorna stora, klart gula; deras skärmar icke sällan inskurna. 



Växer vid vägar, gator och diken, på gräs- eller grusmark, såsom 

 gårdar, betesmarker och stränder, allm. isynnerhet i södra och medlersta 

 Sverige. — Blommar i (Juni,) Juli och Aug. — Utbr. Europa undant. 

 Portugal, södra Italien och Italiens öar, Grekland, Turkiet; i Caucasien, 

 norra Indien (Cachemir), China, Siberien, Kamtschatka, N. Amerika, på 

 Island; dessutom anmärkt i Chile och på N. Holland. 



På fuktigare, mera gräsrik mark bli bladen mindre håriga, t. o. 

 m. alldeles eller nästan glatta och gröna. På torr mark, särdeles om 

 den är lerig, bli de deremot icke sällan alldeles hvitludna och silfver- 

 glänsande (o: ITpl. Silverört). Sistnämnde var. är ganska vacker. — 

 Kring solståndstiden och vid vackert väder öppna blommorna sig mel- 

 lan kl. 6 och 7 f. m. och sluta sig efter kl. 5 e. m., men under 

 regnigt väder äro de ständigt slutna. 



