84 



monia äro dereinot större, uppräta, på långa och raka skaft; kron- 

 bladen rundadt-oravändt-äggrunda, nästan klolösa, gula. Fruktspröten 

 äro nära 3 gånger längre än det (nedtill) långt håriga märket. 



Växer på magra och buskiga marker i Småland (och Östergöt- 

 land), Blekinge och ett par ställen i Halland, nästan alltid i skären 

 eller nära kusten. — Blommar i Juni och Juli. — Utbr. Götarike, 

 medlersta Ryssland. 



Sträfkumraern förekommer först i Liljeblads Flora (1816), såsom 

 varietet under Nejlikkumraern (o: Geum urbanum A) — intermedium) 

 och med benämningen Mönjekuraraer, tydande på bladens likhet med 

 Akermönjans. Fries, sora upptäckte växten i Halland, bestämde den 

 till egen art i sin Flora Hallandica. Han omtalar den också i Novi- 

 tierna, der han anmärker att växtens allmänna utseende är teraligen 

 olikt våra andra Geura-arters genom dess egna hårbeklädnad och att 

 den icke någonstädes omnämnes hos "Patres", troligen emedan den är 

 en mera östlig växt. 



S. Dryas L. 



Foderbrämet 8( — 10)-deladt, skärmlöst; pipen kort och bred|(obe- 

 tydligt skålig). Kronbladen 8. Ståndarne talrika. Fruktfästet lågt, 

 hårigt; karpellerna torra (smånötter); stiften terminala, icke ledade, 

 långa, mjukt- och pennlikt-håriga, bildande liksom svansar på smånöt- 

 terna. Fröet upprätt; rotämnet nedåt. 



1. FjellvippaD 



(Dryas octopetala L.). 

 En mångårig, nästan ständigt grön, lågväxt ört med något tuvigt 

 grenig rotstock och enkla, hela, m. e. m. talrikt knippade blad på 

 längre eller kortare skaft, mellan hvilka utgår en och annan enkel, van- 

 ligen endast en eller par tums eller slutligen något högre stängel, sora 

 bär en enda, men stor (icke sällan omkring | tum bred) och vacker, 

 hvit blomma. Bladen äro något hårda, teraligen små (orakr. 2 — 3 

 linier breda), ovalt-elliptiska eller smalt-äggrunda, med något hjertlik 

 bas och djupt trubbsågade, något tillbakavikta kanter; på undre sidan 

 äro de hvitludna, men med nästan brungula nerver (raedelnerven stark, 

 sidonerverna nästan strecklika); öfre sidan är mörkgrön; stiplerna äro 

 långa och smala, vanligen rödaktiga. Stänglarne äro rödaktiga, grå- 

 ludua och dessutom, isynnerhet upptill, svarthåriga (något krusigt). 

 Fodret är utvändigt svarthårigt i raidten. Kronbladen äro nästan ellip- 

 tiska, stundom rödletta under. Stiften röda upptill. Fruktsvansarne 

 äro hvitaktigt långt-silkeshåriga, krökta, slutligen nära tumslånga. 



