85 



Växer på de högre fjällen, allmän och yruiiig. — Blommar i Juli. 

 — Utbr. Brittaniens, Skandinaviens, medlersta Europas, Italiens alper; 

 arktiska Ryssland, Siberien, Caucasus; Spetsbergen, Island; Canada. 



Fjellvippan är en bland de täekaste af de många täcka växter, 

 som tillhöra fjellfloran och utmärkt såväl för sina vackra och på samma 

 gång ovanliga blad som sin stora, 8-bladiga blomma och det behagliga 

 i hela sitt utseende. Bladen äro länge gröna, uthärda vintern och 

 qvarsitta följande år ehuru förändrade till färgen; likaså stiplerna till 

 en del. Utblommad, påminner den med sina smånötters lätta, fjäder- 

 lika svansar om Pulsatillornas för vinden vippande "frötoppar". De 

 gamle botanisterna, hvilka tyckte att bladen liknade små ekblad, be- 

 nämnde växten, med hänsyn härtill, Chameedrys (C. montana etc. Lob., 

 C. alpina etc. Bauh.), hvadan också Linné till dess slägtnamn valde 

 Dryas "a Dryadibus Deabus quercuum". Kronbladens antal (8), hvilket 

 artnamnet antyder, är något temligen ovanligt och egendomligt. — EuD- 

 BECK d. y. var väl den, som hos oss först anmärkte Fjellvippan, hvil- 

 ken han lät måla under sin lappska resa (1695). Linné behandlar 

 den helt kort i siii Flora lapponica. Wahlenberg anmärker i sin att 

 växten har två slags hårbeklädnad, den ena utgörande ett fint och snö- 

 hvitt, ulligt ludd på bladens undersida och mera sällan också på blom- 

 skaftet och blomfodrets kanter; den andra svartaktiga, körtelbärande och 

 stundom greniga hår på blomfodrets undersida, här och der också upp- 

 till på blomskaftet och foderflikarna. F. ö. säger han att Fjellvippan 

 förekommer i Mårtens Spetsbergs-resa såsom "Papaver album". 1 Swartz' 

 utmärkta teckning pryder växten också Svensk Botanik. 



Fjellvippan lärer nyttjas af Lapparne vid invärtes sjukdom och är 

 renarnes älsklingsmat (Ands.). 



3 ROSE^. 

 Frukt: temligen talrika smånötter, inneslutna i det urhålkade, 

 köttiga eller läderartade fästet under blomman. Fröet omvändt; rot- 

 ämnet uppåt. 



9, Rosa L. 



Fodret 5-bladigt, de två eller tre yttre bladen större och mera 

 bladlika. Kronan 5-bladig, stor. Ståndarne talrika. Märkena knopp- 

 eller knapplika; stiften laterala, långa och nående något utom det trånga 

 svalget. Smånötterna broskartade eller benhårda (nedtill och utåt långt- 

 och skört-silkeshåriga); genom det ägg-, lång- eller klotrunda fästet, 

 som omsluter dera, uppstår en något bärlik bildning (o: nypon). 



