88 



på densamma. Men om hösten gör den sig åter påmint genom de 

 vackert röda nypon, med hvilka den sedan under hela vintern, midt 

 ibland snön, pryder sina kala grenar. 



Det är denna art, hvars nypon (eller Njupon) mest användas i 

 hushållet, i somliga trakter under andra benämningar, såsom Juglon 

 (Roslagen), K långö n (Helsingland), Giöpou eller Kypon (Götarike), 

 Naplä-bär (Gotland). De äro något syrliga och mogna först då frost 

 börjar inträda, hvadan de i Småland kallas Vinternypon (Fr.). Dess- 

 utom innehålla de slem, socker och gummi jerate adstringerande ämne. 

 Man plockar dem väl mogna, men icke frusna, klyfver dem, bortrensar 

 deras kärnor och små borst och torkar dem sedan i solen eller i lin- 

 drig värme. De kunna också syltas. Nyponsoppa är helsosara, kylande 

 o. s. v. Nyponkärnorna purgera och drifva mask. Rostade kunna de 

 nyttjas som kaffesurrogat. Veden kan användas till finare snickar-ar- 

 beten. — Benämningen Nypon o. d. tror Dybeck härledas deraf att 

 man, för buskens taggar, måste liksom nypa eller nappa (Gotl. naplä) 

 efter "bären". 



På denna och andra Törnros-arter träffar man mot hösten icke 

 sällan s. k. Bedeguar (Sömntorn), d. v. s. tämligen stora, tätgreniga, 

 nästan mosslika, ludna eller taggiga, grönröda utväxter, hvilka bilda 

 sig på de ställen der en insekt (Cynips Rosse) sticker för att lägga 

 sina ägg, hvarigenom orsakas en "vätskornas" starkare strömning till 

 eller stockning vid de ställen på busken der detta sker. 



* Rosa coriifolia Fr. (R. crassifolia Wallni.) liknar till växtsätt och taggighet 

 större buskar af den vaTiliga Hundrosen (helst dess underart R. dumetorum), meu har 

 under tätare, småludna, något skr^^nkliga, istadigare (nästan läderartade men knappt 

 tjockare!, högt-sågade blad (vanligen endast tvåpariga), mörkare kronblad och mycket 

 kort skaftade, nästan rnnda, stora nypon, hvilka mogna tidifit (men äro temligen hårda 

 och mycket kärniga (o= Stennypon); dessutom är fodret varaktigt, då det hos Hund- 

 rosen vanligen lossnar tidigt. — Växer mest i lundar och på skogsbackar, helst i bergs- 

 trakter, i södra och medlersta Sverige. Blommar i Juni, (Juli). — Walljian upp- 

 täckte och bestämde arten "i Östergötland" (Liljebl. Flora, 181G1; Feies anmärkte den 

 nästan samtidigt i Halland (Flora Hallandica, Novit.). 



* Rosa collina Jacq (R. Acharii Billb.) har rakare och svagare tagjiar än 

 Huudrosen och något lutande, m. e. m. körtelborstiga, rundade eller omvändt-äggrunda, 

 nypon (hårda). Bladen äro vanligen endast tvåpariga, med högt- (genom körteltäuder 

 nästan dubbelt-)sågade, något gråaktigt småludna (icke sällan på båda sidor) men släta 

 småblad. Växer mest på buskiga backar och bergsluttningar i södra och sydvestra Sve- 

 rige, sällsyntare i det medlersta. Blommar i Juni, (Juli). — Först anmärkt af Acha,- 

 »lus i Östergötland (Sjötorp, Omberg!, tecknad af Agrelius och af Billbekg (1823) 

 upptagen i Svensk Botanik såsom en ny art (Acharii Ros). 



