92 



äro sannerligen lika nödvändiga då man vill utreda sådana slägten som 

 detta. Och äfven här ligger det riktiga "in medio". Hvad nu våra svenska 

 Rosor angår, så bidrog Linné föga till deras kännedora; han uppmärk- 

 sammade dem så litet att, då han utgaf andra upplagan af sin Flora, 

 han kände det i medlersta och södra Sverige allmänna Luddtörnet 

 (Rosa mollissima) endast från ett ställe (Åkerö i Södermanland) och 

 detta blott genom P. Osbeck. Utom närande art upptager han endast 

 Huudtörnet och Kanelrosen såsom egentligen vilda. Den som sedan 

 hos oss närmare undersökte dessa växter var Afzelius, hvilken ntiellan 

 1804 och 1813, såsom akademiska dissertationer, utgaf sina De Rosis 

 Suecanis Tentamina (XI). Äfven Swartz egnade dem en nogare gransk- 

 ning (hans Summa Vegetabijium Scandinaviae innehåller några nya), 

 men hann icke fullI)orda sin monografi öfver dem. Också Svensk Bo- 

 tanik upptog emellanåt ett och annat Ros-fynd. Men åt Fries var 

 våra Rosors egentliga utredning förbehållen (redan i Liljeblads Flora 

 lemnade han en ny Ros-uppställning) och vi tveka icke att räkna de 

 blad i Novitierna, som han egnat Rosa, bland de vigtigaste i detta 

 vigtiga arbete; de komma alltid att utgöra grunden till en riktig kun- 

 skap om våra Ros-arter; Jfr också Fr. Mänt. III. 



4. SANGUISORBE^. 

 Frukt: 1 eller 2 ( — 4) små, torra och 1-fröiga karpeller (små- 

 nötter), inneslutna i fodrets m. e. m. tillhårdnade pip. Fröet omvändt 

 eller snedt; rotämnet uppåt. 



lO. Agrinionia L. 



Foderbrämet 5-deladt; pipen läderartad, klocklik, m. e. m. 10- 

 fårad, upptill (eller helt och hållet) krokborstig. Kronblad 5. Stån- 

 dare 12—15 (—20). Stiftet terminalt. 



Mångåriga örter med brutet-parbladiga blad och gula blommor. 

 Blommorna bilda långa och uppräta, axlika klasar och äro tätt-tvåskär- 

 made. Fodrens 5 bräratänder sluta sig och borsterna hårdna, så att 

 fodren slutligen, liksom små kardborrar, fästa sig med dera och lösryckas. 



1. ÅkermöDJan eiier Småborren 



(Agrimonia Eupatoria L.) 

 är vanligen 15 — 20 tum hög, rak och upprat, hårig, särdeles på stjel- 

 ken och bladens undersida. Bladen äro omkring 4- eller 5-pariga, med 

 mycket mindre småblad mellan de större; de sednare äro ovalt-ägg- 

 runda eller lansettlika, inskuret-sågade; stiplerna stora, inskurna. Blom- 

 klasarna bli icke sällan 5 — 8 tum långa och äro alltid uppräta, men 



