94 



Rotstocken är stark och mörkbrun. Bladen utgå till största delen från 

 rotstocken och äro vanligen 4 — 5 tura långa, 4 — 5-pariga; småbladen 

 skaftade, hjertlikt-äggrunda eller -lansettlika, starkt-sågade, nära turas- 

 långa, ofvan teraligen mörka (eller rödaktiga), under bleka; vid deras 

 skaft sitta stundom två små stipler. Blomaxen äro rundade eller 

 bredt-ellipsoidiska, omkring | tum långa; hvar blomma är tätt 2( — 3)- 

 skärmad. 



Växer på fuktiga ängar på Gotland, endast i dess östligaste del 

 men der teraligen ymnigt. — Blommar i Juli och Aug. — Utbr. Eu- 

 ropa undantagandes det nordligaste, Portugal, Spanien, Italiens och 

 Greklands öar, Turkiet; i Caucasien, Siberien, på Island. 



Mörkbruna blomax, rödbruna bladskaft och talrika, pariga små- 

 blad utmärka Blodtoppen, och liknar den till sitt allmänna utseende 

 något Pimpernellen (nästa växt), så att det troligen är derföre, som 

 den eller en liknande odlad art ibland erhålla samma benämning (eller 

 förvr. Bibernell), eller emedan den fordom på apoteken kallades Pimpi- 

 nella Italica (Italiensk Pirapernell). Inom Sverige växer Blodtoppen, så- 

 som vi nyss sett, endast på Gotland, der Linné först anraärkte den 

 på ängar vid Ostergarn och Ahlskog, "eljest endast sedd i våra raraste 

 trädgårdar" (Gotlands-Resan sid. 232). Den var förr officinell, d. v. s. 

 roten brukades i medicinen och fanns på apoteken (hvadan artnamnet). 

 De gamle botanisterna kallade växten Pimpinella silvestris eller Sangui- 

 sorba (Blodstilla) major (Dod.). 



19. Poteriiim L. 



Foderbrämet 4-deladt; pipen oravändt-pyraraidlik, 4-kantig (hos vår 

 art). Krona saknas. Ståndare 20 — 30, med långa, hårsmala strängar. 

 Stift terminalt, med pensellikt märke. 



1. Pimpernellen 



(Poteriiira Sangui^orba L.). 

 En mångårig, fots- eller alnshög ört med stark, grenig, svartbrun 

 rotstock, uppräta stjelkar, parbladiga blad och grön- eller^brunaktiga 

 blommor i täta, runda eller nästan elliptiska toppax (sarabyggare). Bla- 

 den äro 5 — 7-pariga; småbladen något hjertlikt rundade eller äggrunda, 

 djupt sågade, isynnerhet på undre sidan blågröna, glatta eller under 

 håriga, små (omkring i tum); bladskaft och stjelkar icke sällan röd- 

 aktiga. Blomaxen äro omkring i tum långa, grönröda; ståudarblora- 

 morna sitta nedtill. Blommorna äro hvar och en (2 — ) 3-skärmade. 

 Foderpipen blir slutligen benhård, nätrynkig, nästan kubisk. 



