101 



bildas vanligen rikligt raed kåda, liknande gummi arabicura. Medelst 

 "bärens" jäsning erhåller man godt "körsbärsvin" och medelst deras de- 

 stillering sprit och likör (Kirschwasser). Foglar äta begärligt bären, 

 hvilket trädets namn också antyder; likväl lära höns och kalkoner lätt 

 dö af deras kärnor. 



Fogelbärsträdet utgör stammen till våra söta Körsbärs-sorter. Linné 

 anmärkte det först, såsom vildväxande i Sverige, på Kinnekulle. Fogel- 

 bärsträd, "vilda och stora som ekar omkring Rödsätter" o. s. v. (Vest- 

 göta-resan). 



* Körsbärsträdet (Prunus Cerasus L.) liknar Fogelbärsträdet, men är i allmän- 

 het lägre (sällan högre än 15 alnar), med smärtare, mera hängande smågrenar. Bladen 

 äro mindre, hårdare och slätare, alldeles glatta. Blomflockarne utvecklas ur något 

 bladiga knoppar på årsgamla grenar. Frukterna äro syrliga. — Förvildadt i södra och 

 medlersta Sverige (odlas allmänt i triidgårdar). 



b. Prunus T. (Juss.). Bladen i knoppen inrullade. Frukten 

 blå- eller grådaggig. 



3. Slånbaskeo 



(Prunus spinosii L.) 

 kan på skyddade ställen och i bättre mark bli 3 till 5 alnar hög 

 (stundom nästan trädlik), men på de magra och öppna ställen, der den 

 merendels växer, blir den i allmänhet lägre, med utbredda stammar 

 och vidt utspärrade, talrika grenar, hvilka äro besatta raed starka, ut- 

 stående tornar (o: smala, raka och taggspetsade små sidogrenar); års- 

 skotten och törnarna äro småludna. Barken är brungrå; veden hård. 

 Bladen äro små, ovala, omvändt-äggrundt- ovala eller nästan lansettlika, 

 sågade, yngre under sraåhåriga och nedtill, vid medelnerven, ulliga; 

 äldre bli de merendels glatta. Blommorna, hvilka utvecklas enstaka 

 (stundom parvisa) ur egna knoppar före bladen (sällan samtidigt), sitta 

 på i — I tura långa, glatta skaft, nedom bladen; de äro medelstora, 

 nästan snöhvita, talrika. Frukterna klotrunda, små, nära uppräta, nä- 

 stan svarta, gråblått-daggiga; deras kött är mycket kärft och samman- 

 dragande; stenen rundad, något hoptryckt, skrynkligt-gropig. 



Växer på backar och sluttningar, i stenrösen, skogskanter och 

 lundar, vid vägar, mest på stenbunden mark, i södra och medlersta 

 Sverige. — Blommar i Maj (mest på bar qvist och den sista bland på 

 sådan blommande växter); bladen utslå vanligen först mot blomningens 

 slut. Blommorna äro icke sällan sä ymniga att de täcka hela busken. 

 Från de äldre törnarna utvecklas ofta, ur sidoknoppar, både blad och 

 blommor. — Utbr. nästan hela Europa, Algerien, Caucasien. 



