102 



Slånbusken fägnar oss med blommor under en årstid då sådana 

 ännu äro temligen sällsynta, och Lan bjuder dem i ymnigaste mätt. 

 Hvilken skulle icke någon gång beundrat den rika blomningen på de 

 ännu bara grenarna, hvilken midt under en solig vårdag kan låta bu- 

 sken, ja hela den sluttning, der den i större mängd bosatt sig, liksom 

 beklädas med ett lätt snötäcke! Blommorna äro välluktande, täcka, och 

 kronbladens rena hvithet höjes genom rödgula ståndarknappar. Och om 

 hösten och vintern oravexla dess blådaggiga frukter behagligt mot Törn- 

 buskarnas röda. Frukterna, hvilka vanligen kallas Slånbär eller Stärk- 

 bär, mogna mycket sent och äro i början ganska obehagligt kärfva, 

 med grönt och segt kött, men frosten gör dem ätliga; frostbitna kunna 

 de derföre insyltas eller torkas. Kärnan smakar som körsbärs-, men 

 något besk; stött och pressad, lemnar den en gul, välsmakande olja. 

 Om slånbär förvällas och med kryddnejlikor o. d. läggas i kokad ättika, 

 erhåller man s. k. slånättika, som nyttjas till sallat m. ra. Ganska 

 godt "slånbärsvin" kan beredas af mogna, stötta, med litet vatten väl 

 pressade, slånbär och vört eller honungsvatten, hvartill jäst tillsättes; 

 tappas sedan på buteljer och får ligga några dagar innan det begag- 

 nas. "Slånbärsvatten" erhåller man om slånbär torkas lindrigt, stötas, 

 tunn och väl kokad sockerlag påslås, och alltsammans sedan fylles på 

 ankare, som tillsprundas för ett par veckor. Också vatten, destille- 

 radt öfver färska slånbloramor, får en icke obehaglig mandel- eller 

 kärnsraak. Om slånbär sönderstötas med kärnan uti och kokhett vatten 

 påslås, kan man, medelst jäsning och destillering, erhålla bränvin, som 

 liknar persiko-bränvin. Slånbär duga också till bläck; torra färga de rödt. 



För sina åt alla sidor utspärrade, torniga grenar kunde Slånbusken 

 vara ganska användbar till stängselhäckar, om icke dess rötter och skott, 

 hvilka utbreda sig mycket, skadade gräsmarken; dessutom växer den 

 vanligen ojemnt. Men på steniga backar bör den alltid bibehållas. 

 Barken är besk, sammandragande, och har, såsom dekokt, botat frossan. 

 Kokad med lut, sätter den röd färg på ylle. Veden är hård, men 

 tjenlig endast till mindre svarfvar-arbeten. Mindre grenar passa bra 

 till krattpinnar o. d. De späda bladen, skållade med kokande vatten 

 och torkade, kunna nyttjas som the; smaken är likväl ganska olika det 

 kinesiska. I Skåne skall Slånbusken kallas Kiörne, Tiörne (Törne?). 

 De gamle botanisterna benämnde den Prunus silvestris. Den var förr 

 officineli (o: Acacia nostras Pharm.). Blommorna lära, såsom thé, laxera 

 lindrigt och "bären" äro uretiska. 



