108 



Växer på torra ängar och betesmarker, hedar och gärden (o: O. 

 arvensis L.), i södra och raedlersta Sverige. — Blommar i Juli, Aug. 

 — Saknar stundom tornar. — Utbr. Skandinavien (utom det nordliga- 

 ste), medlersta Europa, Brittanien, norra Spanien, norra Italien, Dal- 

 matien, Ungern, Siebenbilrgen, södra Ryssland, Caucasien. 



De långa och starka rötterna, jemte de sega stjelkarne, göra Puk- 

 törnet mångenstädes till ett besvärligt och isynnerhet för plogmannen 

 förtretligt ogräs, hvadau åtskilliga växtens benämningar (utom Puktörne), 

 såsom Vargbasse, Lievarg; stundom, såsom i Skåne och Blekinge, 

 kallas den också Ljungpinnar. Den utvändigt svarta och inuti hvita 

 roten (rotstocken) har sötaktig, men tillika äcklig, smak och brukades 

 förr till dekokt mot njursten, grusplågor o. d. 



* Ononis campestris K.Z. har nästan upprat, träig, sniåluden och vexelvis en- 

 sidigt hårig stjelk, som är väpnad med starka, nedtill icke sällan parvisa, tornar. Små- 

 bladen äro nästan jemnbreda eller jemnbredt-lansettlika, nästan glatta; stiplerna ägg- 

 rundt-lansettlika. Blommorna som hos föreg. art, men baljorna längre. — Växer på 

 betesmarker och hafssträuder i Skåne, temligen sälls. (och vid Visby gamla hamn). — 

 Blommar i Juli, Aug. 



Man har iakttagit att Ononis-arternas blad om qvällen uppresa 

 sig och närma sig mot stjelken och åter utbreda sig om morgonen; 

 detta lärer isynnerhet gälla om det medlersta småbladet. Dertill skall 

 blommans segel sluta sig om qvällarna för att skydda de inre delarne. 



4. Atitliyllis L. 



Fodret 5-tandadt, bukigt-rörlikt, hinnartadt, slutligen blåslikt och 

 tillslutet. Kronseglet dubbelt större än de andra kronbladen ; vingarna 

 oveckade, nedtill lådande vid kölen. Stiftet knälikt-uppkrökt. Baljan 

 mindre än fodret, innesluten i och lossnande med detta, långt skaftad, 

 tunn, 1-fröig (hos vår art). 



1. Örnblomstret 



(Anthyllis Vulneraria L.). 

 En mångårig ört med nedtryckta och uppkrökta, vanligen 5 — 10 

 tum långa och nästan enkla, silkeshåriga stjelkar, nästan stipellösa, par- 

 bladiga blad med uddblad, och vanligen gula (temligen små) blommor 

 i rundade, parvisa, merendels | tum breda toppgyttringar. Bladen äro 

 isynnerhet på undersidan (särdeles yngre) beklädda med silkesartade hår; 

 deras småblad helbräddade, lansettlika eller elliptiska, det udda större 

 än de andra, hos rotbladen mycket större eller icke sällan ensamt; 

 skärmbladen handlikt delade. Fodret är ulligt ludet, än hvitt, nästan 



