113 



* Medicago silvestris Fr. liknar Skärklövern, men har mera längrunda kla- 

 sar, slutligen violetta blommor, smalare och alldeles (svartgrönt-) strimmigt kronsegel 

 och nästan cirkelkrökta baljor. — Växer (sälls.) på ängsbackar och åkerrenar i Skåne, 

 pa Öland och Gotland, Kiuneknlle och några ställen i medlersta Sverige. — Blommar 

 i Juli, Aug, — Fr. Nov. Mänt. III. 



* Medicago sativa L. (Luzernen), som har upprat stjelk, längre klasar af van- 

 ligen violetta eller nästan blä blommor, och snäcklikt vridna baljor, växer liksom vild 

 i Skåne och på några spridda ställen i södra och medlersta Sverige (förv.). — Fr. Nov. 

 Mänt. III. 



2. Humleklövem 



(Medicago lupulina L.) 



är ett- eller tuårig, med smala ocli slakgreniga, mest nedtryckta, van- 

 ligen 5 — 10( — 20) tum långa, sraåludna stjelkar. Småbladen äro sraä- 

 ludna, omvändt-äggrunda eller -hjertlika (små); stiplerna äggrunda, syl- 

 spetslga. Blomklasarna äro mycket täta, rundade eller ellipsoidiska, små 

 nästan som ärter. Blommorna rent gula, mycket små. Baljorna äro 

 knappt liniestora, njurformiga, nätådriga, slutligen svarta, 1-fröiga och 

 uppbrista icke; de omvexla glatta och håriga (stundom körtel-). Fröet 

 är brungult, nästan lika Rödklöverns. 



Växer på torra ängar, åkerrenar och gräsiga backar, vid vägar, 

 icke sällan sällskapligt (till Helsingland och Medelpad). — Blommar un- 

 der (Juni,) Juli och Aug.; mognar i Aug., Sept. — Utbr. nästan hela 

 Europa; i Algerien, på Madeira; i Caucasien, Siberien. — På Sicilien 

 blommar Humleklövern åtminstone redan i början på April. 



Humleklövern ätes, såväl färsk som torr, begärligt af boskap och 

 hästar. Det är således svårt att förklara hvarföre Plukenet (1661) 

 ansåg växten vara "non gråta jumentis". Enligt Moes iakttagelser är 

 den ettårig då den växer på lera, men på kalk tuårig. 



3. Lillsmaret 



(Medicago minima Lam. — Medicago polymorplia [i L.) 



är ettårigt, vanligen endast omkring 3 — 5 tum högt (kan dock bli 6 

 — 10 tum), nästan enkelt och upprätt eller långt grenigt och mera ned- 

 tryckt, temligen gråaktigt-smäludet. Småbladen äro omvändt-äggrunda 

 eller vigglika, nära 3 linier långa; stiplerna äggrunda och sylspetsiga. 

 Blomklasarne äro endast 2 — 6-blomraiga; blommorna något större än 

 hos Humleklövern, gula. Baljorna äro 1 — flerfröiga, snäcklikt och 

 tätt hopvridna (nästan till ett klot), slutligen nära ärtstora, taggiga, 

 med långa, i spetsen kroklika taggar; de uppbrista icke, utan komma 

 hela i jorden, hvadan den gamla baljan vanligen följer med då växten 

 skjuter upp om våren och qvarsitter öfver rothalsen då den blommar. 



Q 



Å)/'iii((n. Sr. Fanpvoq. II. 



