114 



Växer i Skåne, på de torra, sandiga backarne vid Kåseberga samt 

 dereinellan och Sandhammar. — Blommar i Juni, Juli. — Utbr. Eu- 

 ropa undant. det nordligaste och Skottland, Irland; i Caucasien, Egyp- 

 ten, Algerien, på Canariöarne. 



Lillsmarets blad äro ganska känsliga för ljuset. Om dagen äro 

 de, såsom vanligt, utbredda, men om natten skall deras medlersta små- 

 blad stå upprätt och de båda sidobladen sluta sig mot detsamma lik- 

 som för att sofva under dess skydd. 



Fries upptäckte, som svensk, denna växt vid Kåseberga i Skåne 

 och intog den i sina Novitier. Den växer der, säger han, på de bran- 

 taste, för sol och vind mest utsatta sandbackarne, vid hafvet, ymnigt 

 jerate Knoppnejlika, Sandarve, Hillsko o. a. Genom sina taggiga bal- 

 jor utmärker den sig bland alla våra Ärtväxter. Märkligt är också 

 att hos denna art, liksom hos flera sydeuropeiska ettåriga Medicagines 

 och Trifolia (t. ex. T. subterraneum), de mogna baljorna liksom gräfva 

 ned sig i marken slutna, så att fröen gro i baljan, livilken derföre, 

 såsom nyss nämndes, följer med upp då den nya plantan utvecklas. 

 Hos Trifolinm subterraneum, som icke är sällsynt på Sicilien, sker detta 

 inträngande eller nedborrande i marken, enligt hvad förf. iakttagit, så- 

 lunda att det broskartade bihang, som under den egentliga blomnings- 

 tiden synes såsom helt litet i bloraklotets midt, sednare, dä blommorna 

 vissnat och vikt sig tillbaka, utväxer, blir svepelikt, med syllika, ofta 

 stjernspetsade, broskartade flikar, och slutligen med de nu till blora- 

 klotskaftet alldeles tryckta, fröbärande fodren intränga i marken. 



§. Iflelilotus (T.) Juss. 



(Amur-slägtet). 



Fodret 5-tandadt. Kronan slutligen lossnande; kölen trubbig. 

 Fröbaljan (hos våra) omvändt-ägglik eller nästan oval, 1 — 2-fröig, nä- 

 stan nötartad (icke eller trögt uppbristande). — Mest tuåriga, vanligen 

 uppräta och greuiga örter med små men talrika (välluktande) blom- 

 mor i långa och smala, raka klasar. — Trifoliura Melilotus L. (Melilot- 

 klöver, Melotenklöver). 



1. Hvita Honingsklövern 



(Melilotus alba Desr. Lam.) 

 blir vanligen ett par alnar, stundom manshög, och buskigt grenig. 

 Småbladen äro glatta, vigglikt-ovala eller omvändt äggrunda, glest-sågade 

 (tandade); stiplerna syl- eller borstlika, helbräddade. Blommorna äro 

 hvita (nästan luktlösa); deras vingar och köl lika långa, kortare än 



