115 



seglet. Baljorna äro iiätrynkiga, glatta, trubbiga med udd, utan eget 

 skaft, slutligen gråbruna. 



Växer vid vägar och gårdar, på gator och odlade ställen, på eller 

 vid stränder, i södra och medlersta Sverige, sälls. eller temligen sälls. 

 (och på ett par ställen i norra). — Blommar under Juli och Aug., 

 (Sept.); mognar i Ang., Sept. — Utbr. Europa undant. det allra nord- 

 ligaste och Italiens öar, Grekland; i Caucasien, Siberien. 



Hvita Honingsklövern är bland slägtets arter den, som hos oss 

 har största utbredningen, ehuru den ingalunda är allmän, såsom ett dess 

 synonym, M. vulgaris W., skulle kunna låta förmoda. Fries upptog 

 först, i Novitierna, arten bland svenska växter, liksom han der också 

 utredde våra andra hittills sammanblandade Melilotus-arter. — Såväl 

 denna, som de båda nästa arterna, har en egendomlig, honingslik lukt, 

 hvilken är märkbarast hos den torkade växten (nästan som hos Myskan). 

 Blommorna äro också honiugsrika, så att bicn gerna besöka dem, hvilket 

 allt gifvit anledning till dessa växters benämningar (mel =:= honing). 

 Des?a tre äro således de egentliga Honingsklö ver- eller Amur- 

 arterna. Lukten är varaktig, fördrifver mal, och kommer af ett ämne, 

 som är nästan identiskt med kumarinen i Tonka-bönan; smaken aroma- 

 tiskt-skarp och bittert-äcklig. 



2. Gula HoniDgsklövern 



(MeiilotU8 officinalis W. — Trifolium Melilotus ufHcinalis L. Fl. suec.) 

 blir icke sällan en eller annan aln hög och har jemnbredt-elliptiska, 

 vigglika och omvändt-äggrunda, sågade småblad, syl- eller borstlika, hel- 

 bräddade stipler och gula blommor, hvilka äro större än hos de andra 

 arterna. Kronbladen äro alla lika långa. Baljorna spetsiga, rynkiga, 

 sraåhåriga, slutligen svarta, större än hos de andra arterna och med 

 eget skaft (så att de nå långt utom fodret). 



Växer på åkerrenar, gärdes- och ängskanter o. a. odlade ställen, 

 vid vägar och stränder, mest i Skåne samt på Öland och Gotland; 

 annars sälls. och på endast spridda punkter upp till medlersta Sverige. 

 — Blommar i Juli och Aug. ; mognar i Ang. eller Sept. — Var. M. 

 macrorhiza Pers. — Utbr. Europa undant det allra nordligaste och Ita- 

 liens öar, Grekland, Turkiet; i Caucasien, Siberien. 



Gula Honingsklövern passar, såsom foderväxt, på torrare platser 

 än Rödklövern. Skördad tidigt är den ett godt foder, men passar ej 

 för kor, emedan mjölk och smör få osmak deraf, hvaremot ost genom 

 den erhåller en för många angenära bismak. Wahlberg. — Det är 

 den sedan gammalt egentligen officinella arten (M. vera Tab.) och som 

 äfven menas i vår farmakopé (o: Herba Meliloti Pharm). Torra bladen 



