118 



hvilken rörande detta ämne utgaf: 1. Speciraen botanico-oecouomicura 

 sistens Trifoliura hybridura. Lund 1780. (Diss.). 2. Utdrag af en 

 akademisk afhandling om höfröet Trifoliura hybridum och dess odling, 

 I Patriotiska Sällskapets Hushållnings-Journal för 1782. 3. Under- 

 rättelse ora höslagen Avena elatior, Knylhafre eller Fromental, och Tri- 

 foliura hybridura, ett nytt Klöverslag. Lund 1783. 



Anledningen till artnaranet är den att Linné trodde växten vara 

 en hybrid mellan Krypklövern och Ängsklövern. Ännu i sina Araoeni- 

 tates III (1764) betecknar han Trifoliura hybridum ":,; T. repens S T. 

 pratense", anmärkande huru den växer med T. pratense icke blott nära 

 Upsala utan äfven vid Äbo. 



2. Krypklövern eiier Hvitväplingen 



(Trifoliuin repens L.) 



är mångårig, vanligen nästan glatt, med smala, 5 — 10 tura långa, kry- 

 pande stjelkar, raerendels oravändt-äggrunda och urnupna, hvasst-små- 

 sågade småblad, och hvita (yngre och slutligen icke sällan något röd- 

 aktiga), välluktande blommor i rundade hufvud på 5 — 8 tura långa, 

 uppräta, stängellika skaft, enstaka från stjelkens leder (bladvecken). Bla- 

 den äro också långt skaftade; stiplerna hinnaktiga och slidlika, de nedre 

 sraånigora smalt sylspetsade, de andra vanligen tvärt spetsade. Blom- 

 raorna skärmade, slutligen lutande. Fodrets tänder lansettlikt syllika. 

 Baljorna äro 3 — 4-fröiga. Fröen likna alldeles Alsike-klöverns men äro 

 blekt brungula. 



Växer på ängar och betesmarker, vid vägar och på odlade ställen, 

 allm. — Blommar hela sommaren till mot slut. Sept.; mognar i Aug., 

 Sept. — Omvexlar med nästan äggrunda eller rundadt-elliptiska sraå- 

 blad, hvilka raidtpå icke sällan äro nästan månlikt tecknade (brunaktigt 

 eller blekt). — En missbildning, der blomfoder och fruktäranen utväxt 

 till blad o. s. v., är icke så sällsynt, särdeles under våta sorarar. — 

 Utbr. hela Europa, på Madeira, i Barbariet, Caucasien, Siberien, Norra 

 Araerika; dessutom anmärkt på Cap och Malouinerna. 



Det finnes växter, anmärker Lecoq, hvilka kunna visa, ora också 

 icke länge bibehålla, sig på ganska olika ställen och tider. De kunna 

 ensamma bilda större eller mindre mattor, men de kunna också, säkra 

 på sin starka rotbildning och sina blads näringsupptagande förmåga, 

 bland sig inlåta andra växter. Och ora de sednare, eller andra or- 

 saker, tvinga dem att öfvergifva den mark, som de intogo, qvarlerana 

 de i densarama frön, som sedan kunna ligga dolda deri t. o. ra. un- 

 der sekler, men uppspira så snart gynnsamma förhållanden inträda. En 

 sådan är Krypklövern. 



